ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1535/24  Номер провадження 33/814/1036/24	Головуючий у 1-й інстанції Река А.С.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання  Степанової М.Ю., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Головко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Головко В.В., на постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2024 року,
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шо становить 17 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду  ОСОБА_1  визнано винуватим у тому, що він 10 червня 2024 року о 20 годині 43 хвилини по вул. Миру, 1 в с. Кам`яні Потоки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. керував транспортним засобом «Delta 50», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння в установленому законом порядку.
В апеляційній скарзі адвокат Головко В.В. просить скасувати постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції неповно й помилково встановив обставини провадження, не врахував те, що: є відсутніми належні, допустимі, достатні й переконливі докази вчинення ОСОБА_1 зазначеного вище адміністративного правопорушення та керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; відеозаписами не зафіксовано наявність у поліцейських спеціального технічного засобу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, обличчя осіб, які спілкуються між собою, що унеможливлює їх встановлення; перед пропозицією щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, поліцейський зазначав ОСОБА_1 про те, що немає сенсу їхати в медичний заклад, хоча ОСОБА_1 заперечив власне перебування в стані алкогольного сп`яніння, бажав пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, але цього засобу не було в наявності поліції, а також поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 принцип роботи спеціального технічного приладу, щодо якого були відсутні сертифікат відповідності й свідоцтво про його повірку, не залучили свідків по справі; долучені поліцією відеозаписи записані з використанням власних засобів і бодікамер, змонтовані та небезперервні, а тому є недопустимими доказами; матеріали справи не містять даних про роз`яснення поліцейськими ОСОБА_1 його прав та обов`язків, демонстрації йому відповідних сертифікатів на засіб вимірювальної техніки й доказів на підтвердження проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Водночас апелянт посилається на те, що місцевим судом: здійснено помилкове посилання на протокол про адміністративне правопорушення як на доказ винуватості ОСОБА_1 , оскільки протокол є лише початковим висновком про дії особи, сам по собі беззаперечно не підтверджує вчинення правопорушення; розглянуто справу без участі ОСОБА_1 , який не з`явився в судове засідання з поважної причини, пов`язаної з проходженням військової служби, не мав достатньо часу для підготовки для спростовування обставин, що ставляться йому у вину та звертався до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, маючи намір залучити представника, чим порушено право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд і позбавлено його можливості скористатись своїми процесуальними правами. 
ОСОБА_1 був завчасно й належним чином повідомлений про місце, дату, час апеляційного розгляду, що підтверджується довідкою про доставку судового повідомлення за допомогою СМС-повідомлення за його абонентським номером мобільного телефона: НОМЕР_2 , згідно з поданою ним до суду заявою (засвідченою особистим підписом і власноруч заповненою ОСОБА_1 ), в якій він: просив суд надсилати йому судові повістки, повідомлення в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлення на належний йому вказаний вище номер мобільного телефона, в разі перегляду постанови по справі судом апеляційної інстанції – направляти судові повістки й повідомлення в аналогічний спосіб; зобов`язався повідомляти суд про зміну номера мобільного телефона та обставин, які перешкоджатимуть отриманню СМС-повідомлень (а.с.13). Цей же номер мобільного телефона для здійснення повідомлення про судове засідання ОСОБА_1 повідомив і в ході складання протоколу про адміністративне правопорушення (00:30-00:57 відеозапису №9). Клопотань щодо наявності обставин, які би перешкоджали отриманню судових повідомлень у режимі СМС-повідомлень, чи про відкладення судового засідання апеляційного суду від ОСОБА_1 не надходило. Представник ОСОБА_1 – адвокат Головко В.В., у судовому засіданні додатково підтвердила те, що ОСОБА_1 обізнаний із місцем, датою, часом апеляційного розгляду та не заперечує щодо здійснення апеляційного провадження за його відсутності.
Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи (в апеляційному порядку), крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката про задоволення апеляційної скарги, перевірив матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за обставин, установлених в оскаржуваній постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №679974 10 червня 2024 року о 20 годині 43 хвилини ОСОБА_1 по вул. Миру, 1 в с. Кам`яні Потоки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «Delta 50», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.1).
Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено, що 10 червня 2024 року приблизно о 20 годині 40 хвилин ОСОБА_1 по вул. Миру, 1 в с. Кам`яні Потоки Кременчуцького р-ну Полтавської обл. керував мопедом «Delta 50», н.з. НОМЕР_1 , без мотошолома та у зв`язку з цим був зупинений поліцією (вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП – порушення правил користування мотошоломами). На місці зупинки ОСОБА_1 підтвердив те, що вживав алкоголь (100 г), разом з тим, у подальшому на вимогу поліції неодноразово відмовився від проходження огляду на стан названого сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки, який здійснюється поліцейським із використанням спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі. Включно до моменту оформлення поліцією матеріалів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вислолював бажання щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в будь-який із двох наведених вище способів, а його позиція з приводу відмови від проходження такого огляду, зокрема, з посиланням на відсутність у цьому сенсу, з огляду на її зміст, неодноразовість, категоричний характер і поведінку ОСОБА_1 , була сформована саме внаслідок волевиявлення ОСОБА_1 , добровільно, а не під впливом сторонніх факторів. При цьому, поліцією було роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку його згоди на проходження огляду ними будуть створені відповідні умови для цього (а.с.9).
Даними ж відеофіксації чітко зафіксовано особу ОСОБА_1 , який вчинив за викладених вище обставин адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Відеозаписи містять зображення як зовнішнього вигляду ОСОБА_1 (в тому числі й обличчя під час керування мопедом і подальшого перебування на місці зупинки, спілкування з поліцейськими), так і порядок встановлення його особи поліцією в установленому законом порядку, що спростовує доводи апелянта про протилежне. До того ж, в апеляційній скарзі не оспорюється факт керування ОСОБА_1 10 червня 2024 року о 20 годині 43 хвилини транспортним засобом по вул. Миру, 1 в с. Кам`яні Потоки Кременчуцького р-ну Полтавської обл., його перебування на місці зупинки та підтверджено спілкування ОСОБА_1 з поліцією в цьому місці.
У письмовому направленні на огляд до медичного закладу ОСОБА_1 також власноруч, засвідчивши своїм підписом, виклав позицію про те, що він не вбачає сенсу їхати в заклад охорони здоров`я, оскільки вважає себе тверезим, що також свідчить про відмову ОСОБА_1 від огляду в результаті його волевиявлення (а.с.5). 
Разом з тим, ОСОБА_1 як водій розумів наявність у нього передбаченого законом обов`язку пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду.
У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови особистого характеру від проходження цього огляду не впливають на необхідність кваліфікації дій правопорушника за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, викладені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.
Водночас твердження  ОСОБА_1 : "давайте на місці", висловлені безконтекстно до конкретно певної дії (у деяких фрагментах розмови були пов`язані зі з`ясуванням технічної можливості щодо сплати штрафу на місці зупинки) самі по собі не свідчать про виявлення ним бажання щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, від якого він попередньо неодноразово в категоричній формі відмовився. Таке висловлювання мало місце вже через тривалий час після вчиненого  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння), та початку оформлення поліцією матеріалів провадження, процедури здійснення його (правопорушення) фіксації в процесуальному документі, через це в будь-якому випадку названа обставина не спростовує наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до вимог п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
За ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Таким чином, зазначене вище адміністративне правопорушення є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку (поліцейським з використанням спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров`я).
За змістом п.6 розділу Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року,  в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення.
У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року також визначено, що, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Таким чином, з моменту неодноразової відмови водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ним було вчинено закінчене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, після чого поліцейський з дотриманням нормативних положень обґрунтовано розпочав фіксацію фактичних обставин цього правопорушення в протоколі. 
Згідно з п.п.3-5 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.  Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. 
Але від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, що вказує на неспроможність аргументів апелянта в цій частині.
Так, оскільки ОСОБА_1 відразу відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку, то в поліцейських не було підстав, у тому числі діставати спеціальний технічний засіб (алкотестер), призначений для здійснення названого огляду, а тому доводи адвоката про відсутність доказів, які би підтверджували наявність у поліцейських спеціального технічного приладу, нероз`яснення порядку його роботи ОСОБА_1 , відсутності сертифікату відповідності й свідоцтва про повірку алкотестера позбавлені підстав. Окрім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що, як підтверджено безперервною відеофіксацією, ОСОБА_1 не просив поліцейських надати документи на підтвердження правомірності застосування ними спеціального технічного засобу, а відразу відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння та його відмова не була пов`язана з порядком застосування технічного приладу, у зв`язку з чим у поліції не було підстав надавати згадані вище документи.
Також є неспроможними посилання апелянта на незалучення поліцією свідків при фіксуванні правопорушення як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, адже за змістом ч.2 ст.266 КУпАП, п.6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, залучення двох свідків здійснюється лише при відсутності факту застосування технічних засобів відеозапису. У цьому випадку поліцією забезпечено повне й безперервне відеофіксування обставин справи (вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і процедуру оформлення матеріалів провадження щодо нього), а тому підстави для висновку про порушення процедури огляду через незалучення двох свідків для фіксації цього правопорушення відсутні.
Аргументи ж представника, які зводяться до констатації неперебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки місцевим судом   ОСОБА_1   притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
У контексті наявності підстав для проведення огляду поліцейським у протоколі, акті й направленні на медичний огляд було зафіксовано виявлені в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя (різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), які давали поліцейському підстави для висновку про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння (а.с.4-6). Окрім того, сам ОСОБА_1 на місці зупинки неодноразово підтверджував поліцейським вживання ним алкоголю, що зафіксовано відеозаписами (а.с.9). Проте ОСОБА_1 в порушення вимог закону відмовився на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а, отже, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Позбавлені підстав і твердження представника, які зводяться до небезпервності відеозапису, так як наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписами містить повні відомості про обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та оформлення щодо нього матеріалів поліцією, які записані в декількох файлах, однак відтворення їх змісту свідчить про те, що сам процес відеофіксації був безперервним.
З аналізу відеофіксації вбачається, що її поліцією було здійснено з використанням службових пристроїв - боді-камери та реєстратора службового автомобіля, в ході реалізації своїх службових повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», що також зафіксовано в рапорті поліцейського (а.с.7), а не за допомогою власних засобів поліцейських, як помилково вказує представник. Технічний носій із відеозаписами долучено до протоколу поліцією, вони при їх відтворенні є послідовними, не містять пауз і за своїм змістом не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Що стосується доводів апелянта про те, що місцевим судом здійснено помилкове посилання як на доказ винуватості ОСОБА_1 на протокол про адміністративне правопорушення, то вони теж не знайшли свого підтвердження.
Частиною 1 ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення.
У справі, що є предметом розгляду, зафіксовані поліцією в протоколі фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення у повному обсязі підтверджуються іншими викладеними вище доказами по справі, які не викликають сумнівів і встановлюють винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом, а тому суд першої інстанції, визнаючи винуватим ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, обґрунтовано послався в оскаржуваній постанові на дані протоколу про адміністративне правопорушення. 
Усупереч доводам апелянта, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, засвідченого підписом ОСОБА_1 у відповідній графі, та відеозапису, записаному на технічному носієві інформації. Окрім того, за змістом відеофіксації ОСОБА_1 підтвердив зрозумілість його прав і перевіркою матеріалів справи не встановлено обставин, які би свідчили про те, що поліцією було вчинено дії з приводу перешкоджання ОСОБА_1 скористатись наведеними вище правами.
За таких обставин, доводи та підстави, з яких ставиться питання про закриття провадження щодо  ОСОБА_1  на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП не знайшли свого підтвердження.
Водночас необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , внаслідок чого порушив його права.
За змістом ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що перше судове засідання місцевого суду було призначено на 19 червня 2024 року о 12 годині 50 хвилин, про місце, дату й час якого був належним чином повідомлений ОСОБА_1 , що підтверджується даними розписки, засвідченої його особистим підписом (а.с.12).
Разом з цим, 13 червня 2024 року ОСОБА_1 направив до суду заяву про відкладення зазначеного вище судового засідання у зв`язку з проходженням військової служби. Поряд з наведеним у цій заяві ОСОБА_1 підтвердив те, що: він не потребує послуг адвоката; йому роз`яснені та зрозумілі його процесуальні права, зокрема, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Факт належного розуміння прав ОСОБА_1 засвідчений його підписом і додатково підтверджується детальним викладом у заяві змісту його процесуальних прав (а.с.41).
Також 13 червня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву, власноруч заповнену й підписану ним, у якій він просив суд надсилати йому судові повістки, повідомлення в електронному вигляді за допомогою СМС-повідомлення на належний йому номер мобільного телефона ( НОМЕР_2 ); зобов`язався повідомляти суд про зміну номера мобільного телефона та обставин, які перешкоджатимуть отриманню СМС-повідомлень (а.с.13). Цей же номер мобільного телефона для здійснення повідомлення про судове засідання ОСОБА_1 повідомив і в ході складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення (00:30-00:57 відеозапису №9). 
З огляду на викладене вище, судом першої інстанції відкладено розгляд справи та призначено його на 13 серпня 2024 року об 11 годині 45 хвилин у приміщенні Кременчуцького районного суду Полтавської області, про що належним чином і завчасно (19 червня 2024 року) повідомлено ОСОБА_1 . Назване вище повідомлення підтверджується даними довідки про доставку судового повідомлення за абонентським номером мобільного телефона ОСОБА_1 : НОМЕР_2 , згідно з поданою ним до суду заявою (а.с.15).
Клопотань щодо наявності обставин, які би перешкоджали отриманню судових повідомлень у режимі СМС-повідомлень, чи про відкладення судового засідання, призначеного на 13 серпня 2024 року об 11 годині 45 хвилин ОСОБА_1 не заявляв.
Урахувавши наведені вище обставини й те, що згідно з ч.1 ст.268 КУпАП явка в судове засідання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є необов`язковою за умови її належного повідомлення про місце, дату й час розгляду провадження, небезпідставно та з дотриманням вимог КУпАП розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , який не з`явився в судове засідання.
Водночас можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та ст.268 КУпАП, у тому числі й тих, про які йдеться в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 та його представнику було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими вони й скористались як, на їх думку, було необхідним.
Як видно з матеріалів справи,  ОСОБА_1  є водієм з водійським посвідченням серії НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області й даними протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого в ОСОБА_1 поліцією було тимчасово вилучено вказане посвідчення водія, факт чого засвідчено підписом ОСОБА_1 у відповідній графі протоколу (а.с.4, 8).
Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Головко В.В., залишити без задоволення, а постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                         О.М. Корсун