УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5551/23                 Головуючий у 1-й інст. Шульга О.М. 
Категорія 44                 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання         Бузган А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/5551/23 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, внаслідок нещасного випадку на виробництві 
за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М.
встановив:
У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути на його користь із ТОВ «Коростенський щебзавод» моральну шкоду, завдану смертю батька, внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 500 000,00 грн.
На обґрунтування позову вказував, що 10 лютого 2018 року внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 8 годині 45 хвилин на Товаристві з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод», загинув його батько ОСОБА_2 .
Факт нещасного випадку на виробництві підтверджується Актом проведення повторного спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 08 год. 45 хв. на Товаристві з додатковою відповідальністю Коростенський щебзавод» (Форма Н-5) від 22 червня 2018 року, затвердженим начальником Управління Держпраці у Житомирській області Сечиним С.М. Згідно із зазначеним Актом причиною смерті є закрита черепно-мозкова травма, крововилив під оболонки головного мозку, забій і здавлення головного мозку (розділ І Акту), отримані внаслідок нещасного випадку на виробництві.
В акті зазначені встановлені комісією дії/бездіяльність посадових осіб, які призвели до настання нещасного випадку:
- невиконання посадових обов`язків, а саме недостатній контроль за виконанням працівниками вимог інструкції з охорони праці, чим порушено вимоги п.1 розділу «Контроль» Службових обов`язків зазначених у Посадовій інструкції №3.43 автомеханіка автотранспортного цеху (п.4.2.3 Акту);
- невиконання посадових обов`язків, а саме недостатній контроль за виконанням працівниками вимог інструкції з охорони праці, чим порушено вимоги п.1 розділу «Контроль» Службових обов`язків зазначених у Посадовій інструкції №3.44 начальника автотранспортного цеху (п.4.2.4 Акту);
- невиконання посадових обов`язків , а саме не в повній мірі забезпечено додержання правил і норм охорони праці під час проведення ремонтних робіт, чим порушено вимоги п.2.15 Посадової інструкції головного механіка (п.4.2.5 Акту).
Відповідно до висновків комісії (розділ 6), даний нещасний випадок стався під час виконання потерпілим трудових обов`язків за режимом роботи підприємства.
Нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом і береться на облік ТДВ «Коростенський щебзавод», на потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складаються акти за формою Н-1.
Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) складений 22 червня 2018 року та затверджений начальником Управління Держпраці у Житомирській області 23 червня 2018 року.
Внаслідок смерті батька позивачеві завдано моральну шкоду, оскільки він втратив рідну людину, зазнав великих душевних страждань, залишився без підтримки батька, що спричиняє йому моральні страждання та хвилювання і на теперішній час.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Коростенський щебзавод» на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті батька. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ТОВ «Коростенський щебзавод» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що товариство добросовісно та відповідально дотримується вимог законодавства з питань охорони праці, аналогічних нещасних випадків на товаристві не зареєстровано. Щодо самого ОСОБА_2 , то вступний інструктаж з охорони праці з ним було проведено 13.12.2017 року. Повторний інструктаж з питань охорони праці пройшов 04.01.2018 року. Відповідно до журналу щозмінного інструктажу з охорони праці ОСОБА_2 07.02.2018 року, перед початком виконання робіт пройшов інструктаж з питань охорони праці.
Навчання та перевірку знань щодо вимог нормативно-правових актів з охорони праці проходив на товаристві 26 та 28 грудня 2017 року (протокол №33 та №34 засідання комісії по перевірці знань з питань охорони праці). Вказане свідчить, що відповідач постійно проводив інструктажі із ОСОБА_2 з питань охорони праці, а також навчання та перевірку знань нормативно-правових актів з охорони праці. 
Причиною настання нещасного випадку із смертельними наслідками для ОСОБА_2 , слугували дії останнього та іншого потерпілого ( ОСОБА_3 ) щодо знімання задніх здвоєних коліс автомобільного самоскида БелА3 №1 без попереднього спуску повітря з обох шин.
Роботи, які проводив  ОСОБА_2  в момент настання нещасного випадку повинні були проводитись у відповідності до Технологічної карти №6 та Інструкції з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт. Відповідно до п.2.3 Інструкції з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт перед тим, як знімати з автомобіля БелАЗ колесо, потрібно випустити повітря з шини. Якщо знімається заднє колесо, повітря випускається з обох шин. Крім того, у п.1.10 даної Інструкції міститься застереження про те, що при виконанні шиномонтажних робіт може мати місце такий небезпечний виробничий фактор як падіння колеса чи шини. ОСОБА_2 знехтував даними вимогами Інструкції з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт.
ОСОБА_2 був обізнаний із Технологічною карткою №6 та Інструкцією з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт, що вказує на можливість останнього запобігти настання нещасного випадку пов?язаного із цим. Вини товариства у загибелі ОСОБА_2 немає, оскільки налагоджений на товаристві виробничий процес повністю узгоджується із існуючими правилами охорони праці і за умови дотримання працівниками діючих вимог з охорони праці, настання нещасних випадків на товаристві є неможливим.
В свою чергу, сумлінне і відповідальне ставлення ОСОБА_2 до існуючих на товаристві інструкцій та вимог з охорони праці дало б змогу уникнути нещасного випадку.
Щодо того, чи має в даному випадку місце груба необережність ОСОБА_2 , то слід зазначити, що дії ОСОБА_2 , не просто сприяли виникненню шкоди, вони стали її причиною, так як між такими діями і смертю ОСОБА_2 є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.
Зазначає, що позивачем не зазначено про завдання йому будь-яких душевних страждань, як і не надає доказів протиправності поведінки, дій чи бездіяльності товариства, що нібито стали причиною нещасного випадку. Заявлений позивачем розмір морального відшкодування є абсолютно необґрунтованим, оскільки не зрозуміло із чого виходив позивач, визначаючи розмір грошового відшкодування в 500 000,00 грн. Відповідач наголошує на тому, що така сума є неадекватною та не відповідає принципу розумності.
Окрім того додає, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька, через 5 років та 6 місяців від дати настання нещасного випадку, що аж ніяк не свідчить про моральні страждання та хвилювання по теперішній час, як про це зазначає позивач.
Представник ОСОБА_2  подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання відповідача на те, що нещасний випадок стався виключно внаслідок порушень допущених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (другий потерпілий), спростовуються долученими до позову доказами, у тому числі Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, яким встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_2 стався під час виконання ним трудових обов`язків в тому числі у зв`язку з: 1) невиконанням посадових обов`язків автомеханіком транспортного цеху, а саме недостатній контроль за виконанням працівниками вимог інструкції з охорони праці, чим порушено вимоги п.1 розділу «Контроль» службових обов`язків зазначених у Посадовій інструкції №3.43 автомеханіка автотранспортного цеху (п.4.2.3 Акту); 2) невиконанням посадових обов`язків начальником автотранспортного цеху, а саме недостатній контроль за виконанням працівниками вимог інструкції з охорони праці, чим порушено вимоги п.1 розділу «Контроль» службових обов`язків зазначених у Посадовій інструкції №3.44 начальника автотранспортного цеху (п.4.2.4 Акту); 3) невиконанням посадових обов`язків головним механіком, а саме не в повній мірі забезпечено додержання правил і норм охорони праці під час проведення ремонтних робіт, чим порушено вимоги п. 2.15 Посадової інструкції головного механіка (п.4.2.5 Акту).
Звертає увагу суду, шо в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного від 14 червня 2021 року у справі №235/3191/19 (провадження №61-21511сво19) викладена правова позиція відповідно до якої дії загиблого не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди.
Додає, що не погоджуючись з висновками викладеними в Акті проведення повторного спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався, за формою Н-5, складеним Управлінням Держпраці у Житомирській області від 22.06.2018 року мати позивача ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 (на той час неповнолітнього) у вересні 2018 року звернулась з позовом, в якому просила скасувати зазначений акт. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 19 грудня 2022 року у справі №279/3951/18 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 26 червня 2023 року рішення суду залишено без змін. Ухвалою від 08 серпня 2023 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у відкритті касаційного провадження відмовлено, оскільки справа №279/3951/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Саме незгода з висновками викладеними в Акті форми Н-5, їх оскарження та тривалий судовий розгляд обумовили звернення до суду через 5 років після настання нещасного випадку і жодним чином не свідчать про відсутність в ОСОБА_1 страждань пов`язаних з смертю батька, як стверджує апелянт.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції   відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей  про   вручення   йому  судової  повістки  або  за  його клопотанням,  коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце  розгляду  справи,  не перешкоджає розгляду справи. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 07.02.2018 року о 08 годині 45 хвилин під час виконання трудових обов`язків у результаті нещасного випадку загинув ОСОБА_2 .
Загиблий ОСОБА_2 був батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії НОМЕР_1 , виданим 07.12.2021 року (а.с.7).
Зі змісту акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 07.02.2018 року в ТОВ «Коростенський щебзавод» причинами, з яких стався нещасний випадок визнано організаційні причини, а також порушення технологічного процесу, а саме: виконання робіт зі знімання задніх здвоєних коліс а/с БелАЗ без попереднього спуску повітря з обох шин, чим порушено вимоги технологічної картки №6 та вимоги п.2.3 Інструкції з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт; невиконання вимог інструкцій з охорони праці, а саме виконання робіт зі знімання задніх здвоєних коліс а/с БелАЗ без попереднього спуску повітря з обох шин, чим порушено вимоги п.2.3 Інструкції з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт; невиконання посадових обов`язків, а саме недостатній контроль за виконанням працівниками вимог інструкцій з охорони праці, чим порушено вимоги п.1 розділу «Контроль» Службових обов`язків, зазначених у Посадовій інструкції №3.43 автомеханіка автотранспортного цеха; невиконання посадових обов`язків, а саме недостатній контроль за виконанням працівниками вимог інструкцій з охорони праці, чим порушено вимоги п.1 розділу «Контроль» Службових обов`язків, зазначених у Посадовій інструкції №3.44 начальника автотранспортного цеха; невиконання посадових обов`язків, а саме не в повній мірі забезпечено додержання правил і норм охорони праці під час проведення ремонтних робіт, чим порушено вимоги п.2.15 Посадової інструкції головного механіка. 
Особами, дія або бездіяльність яких призвели до настання нещасного випадку зазначені ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а саме:
- по п. 4.2.1. причин настання нещасного випадку - слюсар з ремонту автомобілів ТДВ «Коростенський щебзавод» ОСОБА_3 , який знімав задні здвоєні колеса а/с БелА3 №1 без попереднього спуску повітря з обох шин, чим порушив вимоги Технологічної карти №6 та вимоги п.2.3 Інструкції з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт.
- по п. 4.2.2. причин настання нещасного випадку - слюсар з ремонту автомобілів ТДВ «Коростенський щебзавод» ОСОБА_2 , який знімав задні здвоєні колеса а/с БелА3 без попереднього спуску повітря з обох шин, чим порушив вимоги п.2.3 Інструкції з охорони праці №3.26 під час виконання шиномонтажних робіт.
- по п. 4.2.3. причин настання нещасного випадку - механік ТДВ «Коростенський щебзавод» ОСОБА_5 , який в недостатній мірі здійснював контроль за виконанням працівниками вимог інструкцій з охорони праці, чим порушив вимоги п. 1 розділу «Контроль» Службових обов`язків зазначених у Посадовій інструкції №3.43 Автомеханіка автотранспортного цеха.
- по п. 4.2.4. причин настання нещасного випадку - начальник автотранспортного цеху ТДВ «Коростенський щебзавод» ОСОБА_6 , який в недостатній мірі здійснював контроль за виконанням працівниками вимог інструкцій з охорони праці, чим порушив вимоги п. І розділу «Контроль» Службових обов`язків зазначених у Посадовій інструкції №3.44 начальника автотранспортного цеху.
- по п.4.2.5. причин настання нещасного випадку - головний механік ТДВ «Коростенський щебзавод» ОСОБА_7 , який в неповній мірі забезпечив додержання правил і норм охорони праці під час проведення ремонтних робіт, чим порушив вимоги п.2.15 Посадової інструкції головного механіка (а.с.8-14).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що факт перенесення моральних страждань позивачем, який у неповнолітньому віці залишився без батьківської турботи, опіки та підтримки є безсумнівним, втрата батька є непоправною і незворотною та суттєво порушила нормальні життєві зв`язки позивача та призвела до їх змін. З врахуванням вищенаведеного, запропонований позивачем розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 500 000 гривень, з урахуванням втрат немайнового характеру, є співмірним та розумним для відшкодування заподіяного виду шкоди.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18, провадження № 61-11853св19 та від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18-ц, провадження № 61-8734св19, на які послався заявник у касаційній скарзі.
Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Відповідно до частини першої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони.
Статтею 160 КЗпП України на власника або уповноважений ним орган покладається постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що батько позивача - ОСОБА_2 загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ТОВ «Коростенський щебзавод». Діяльність відповідача, а саме здійснення обслуговування транспортних засобів, є такою, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Позивачу завдано морально шкоду, яка має свій прояв у вигляді душевних страждань та емоційних переживань, пов`язаних із втратою близької людини.
Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість покладення на відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завданої смертю ОСОБА_2 , факт завдання моральної шкоди позивачу у зв`язку з передчасною втратою близької людини підтверджений, позивач переживає душевні та психологічні страждання, позбавлені можливості отримувати від батька піклування та матеріальну допомогу, що спричинить порушення його нормального життя.
Крім цього, слід вважати очевидним, що передчасна втрата батька, тим більше при наявності близьких життєвих зв`язків, для будь-якої людини однозначно спричиняє моральні страждання, що мало місце і у даному випадку.
Аналізуючи причини та спосіб завдання моральної шкоди синові, визначаючи характер, глибину душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір визначений судом першої інстанції для відшкодування моральної шкоди правильно визначений та не підлягає зміні.
Посилання в апеляційній скарзі на грубу необережність ОСОБА_2 під час виконання робіт та наявність причинно-наслідкового зв?язку між діями ОСОБА_2 і смертю останнього є безпідставними.
Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого за завдання самому собі цієї шкоди.
Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
Таким чином, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Близькі за змістом викладеним судом вище правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 727/8980/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц, у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 148/2109/17, від 04 березня 2020 року у справі № 641/3547/17, від 22 липня 2020 року № 520/11029/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/10236/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 199/6848/16-ц.
Однак, відповідачем не доведено та судом не встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, виникла внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_2 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод» залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 жовтня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01 липня 2024 року.

Головуючий                                  Судді