КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 754/15047/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9257/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Сенюта В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
03 липня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
          головуючий - Немировська О.В., 
          судді - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.            
розглянувши у порядку письмового провадження  цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року, 
 
встановив:
у жовтні 2023 року позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 742189682 від 12 жовтня 2021 року в розмірі 49 360,53 гривень, яка складається з 21 994,42 гривень - заборгованість по кредиту та 27 366,11 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 742189682 від 12 жовтня 2021 року у розмірі 49 360,53 гривень, а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147,20 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 гривень.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник відповідача звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкова М.С. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення першої інстанції залишити без змін. 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В.,  дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник ТОВ «Юніт Капітал» - Юхименко Ю.Ю. вказував, що 12 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 742189682 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3 000 гривень строком на 30 днів зі сплатою 0,59 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит. В подальшому сторони дійшли згоди збільшити суму кредиту на суму 3 500,00 гривень, 6 000,00 гривень, 6 000,00 гривень, 3 500,00 гривень на строк дії договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 742189682 від 12 жовтня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 742189682 від 12 жовтня 2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року. В подальшому, 06 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 02/06102023. Відповідно до реєстру боржників від 06 жовтня 2023 року до договору факторингу № 02/06102023 від 06 жовтня 2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 49 360,53 гривень, з яких 21 994,42 гривні - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 366,11 гривень - сума заборгованості за відсотками. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року позов було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 742189682 від 12 жовтня 2021 року у розмірі 49 360,53 гривень, а також понесені по справі судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147,20 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 гривень. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, в якому погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та відсутність доказів повернення отриманого кредиту. 
Зазначений висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 12 жовтня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 7421899682.
Відповідно до умов п.п.1.1, 1.7 договору, встановлено кредитний ліміт на суму 22 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 11 листопада 2021 року.
Згідно п. 1.3. кредитного договору, кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 3 000,00 гривень одразу після укладення договору, який має бути поповнено до 11 листопада 2021 року.
Згідно платіжного доручення № 0a9452b0-dc80-4cc4-b705-a44e3c976788 від 27 жовтня 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 3 500,00 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ, безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
09 листопада 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перераховано грошові кошти згідно договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року в сумі 6 000,00 гривень на банківську карту відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується копією платіжного доручення № 86b78a7b-727d-450b-b969-f4440824b703 від 09 листопада 2021 року, безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Згідно копії платіжного доручення № 0d2525e5-8b12-4ff2-aac7-64d4d1952eaf від 19 листопада 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 6 000,00 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ, безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Відповідно до копії платіжного доручення № 84c9f150-402b-4592-9e56-1f633e54ab00 від 26 листопада 2021 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 3 500,00 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 , без ПДВ, безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Згідно п. 1.9.1. кредитного договору на період строку, визначеного п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Встановлено, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.
Також судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 742189682 від 12 жовтня 2021 року, що підтверджується договором факторингу та витягом з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року.
В п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Пункт 8.2. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, визначає, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до змісту якої сторони дійшли згоди викласти п. 8.2. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в наступній редакції: «8.2. строк дії цього договору починає перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.».
31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до змісту якої сторони дійшли згоди викласти п. 8.2. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в наступній редакції: «8.2. строк дії цього договору починає перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором».
31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до змісту якої сторони уклали цю додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року про наступне: «1. Сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2022 року включно».
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 7421899682 від 12 жовтня 2021 року, що підтверджується реєстром прав вимоги № 10 від 31 листопада 2023 року.
06 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 02/06102023.
Відповідно до Реєстру боржників від 06 жовтня 2023 року до договору факторингу № 02/06102023 від 06 жовтня 2023 року, до позивача ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 7421899682 від 12 жовтня 2021 року до відповідача ОСОБА_1 в сумі 49 360,53 гривень, з яких 21 994,42 гривні - сума заборгованості по кредиту, 27 366,11 гривень - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 
За положенням ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Належним виконанням зобов`язання з боку Відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
В п. 1 ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
В ч. 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторони погодили, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги, згідно п. 4.1. право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон Плюс».
Копії договорів факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та № 02/06102023 від 06 жовтня 2023 року також містять підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до фактора - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому від ТОВ «ФК «Онлайна Фінанс» до фактора ТОВ «Юніт Капітал».
Копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та / або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
Доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про те, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів з 28 листопада 2018 року, а кредитний договір № 742189682 було укладено 12 жовтня 2021 року, договір факторингу права вимоги є похідним від кредитного договору та не може бути укладеним раніше кредитного договору, є неспроможними. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого строк дії закінчується 28 листопада 2019 року. 
28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 19 до зазначеного договору про продовження строку дії договору до 31 грудня 2020 року, при цьому всі інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26, відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено в новій редакції. При цьому датою укладання зазначеного договору залишено як 28 листопада 2018 року. 31 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 27, відповідно до якої строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року продовжується до 31 грудня 2022 року. При цьому всі інші умови договору залишилися без змін. 
Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в майбутньому, а не лише ті вимоги, які існували на момент укладення договору.
Отже, відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, який хоча і було фактично укладено до укладання договору кредитної лінії № 200651348 від 09 листопада 2021 року, однак виконання умов якого здійснювалось з урахуванням додаткових угод, укладених після виникнення спірних правовідносин. 
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. Відповідно до додаткової угоди № 2 від 03 серпня 2021 року до зазначеного договору було продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року. Предметом договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 30 грудня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до якої було продовжено строк дії договору до 30 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 49 360,53 гривень.
06 жовтня 2023 року між ТОВ «ФУ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 02/06102023, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Згідно з реєстром боржників від 06 жовтня 2023 року до договору факторингу № 02/06102023 від 04 серпня 2023 року до ТОВ «Юніт Капітал» передано право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 49 360,53 гривень, з яких 21 994.42 гривні - сума заборгованості за основною сумою боргу, 27 366,11 гривень - сума заборгованості за відсотками.
Отже, ТОВ «Юніт Капітал» належним чином у встановленому законом та договорами способом набуло законного права вимоги до ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року.
Саме по собі посилання відповідача на те, що Договір факторингу було укладено між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року, тобто до укладення нею кредитного договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року, не свідчать про недійсність грошової вимоги, оскільки до матеріалів справи було додано Додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року, якою викладено текст Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в новій редакції. Сторони правочину погодили, що до права вимоги, яке передається за договором, входить права грошових вимог до боржників за кредитними договорами строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.
З огляду на те, що в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та відсутність доказів повернення отриманого кредиту, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення суми заборгованості у розмірі 49 360,53 гривень, яка складається з: 21 994,42 гривні - сума заборгованості по кредиту, 27 366,11 гривень - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Посилання представника відповідача на неналежність доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів є неспроможними та не спростовують висновку суду першої інстанції. 
Відповідно до п. 1.3. кредитного договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року кредитодавець надає перший транш в сумі 3 000 гривень одразу після укладання договору, який має бути повернено до 11 листопада 2021 року. Порядок нарахування процентів за користування кредитом визначено в п. 1.9. зазначеного договору. 11 листопада 2021 року, 10 грудня 2021 року та 09 січня 2022 року ОСОБА_1 здійснювала часткові платежі, що підтверджує виконання умов кредитного договору, визнання зобов`язання за нею та факт укладення та розуміння правил цього договору.
В письмових поясненнях представник ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкова М.С. надала детальний розрахунок щодо нарахування процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору, а саме пунктів 1.7., 1.8., 1.9., 1.10. Також в матеріалах справи містяться копії платіжних доручень, які підтверджують факт виконання зобов`язання кредитором за кредитним договором. 
Сума нарахування відсотків за період з 12 жовтня 2021 року по 26 жовтня 2021 року становила 59,4 гривень за один день користування кредитом. 27 жовтня 2021 року кредитором було надано черговий транш у розмірі 3 500 гривень, у зв`язку із чим сума нарахування відсотків за період з 27 жовтня 2021 року по 08 листопада 2021 року становила 128,70 гривень за один день користування кредитом. 09 листопада 2021 року сума кредиту становила 12 500 гривень, а отже сума нарахування відсотків за період з 09 листопада 2021 року по 18 листопада 2021 року становила 247,50 гривень.  
11 листопада 2021 року відповідач здійснила частковий платіж у розмірі 0,90 гривень за тілом кредиту та 3 059,10 гривень за відсотками, яким сплачено нараховані проценти. 
19 листопада 2021 року кредитором було надано черговий транш у розмірі 6 000,00 гривень, отже сума нарахування відсотків за період з 19 листопада 2021 року по 25 листопада 2021 року становила 366,28 гривень за один день користування кредитом. 26 листопада 2021 року при зарахуванні 3 500,00 гривень кредитором, сума нарахування відсотків за період з 26 листопада 2021 року по 11 грудня 2021 року становила 435,58 гривень за один день користування кредитом.
10 грудня 2021 року відповідач здійснила частковий платіж у розмірі 0,08 гривень за тілом кредиту та 10 641,92 гривня за відсотками, яким сплачено нараховані проценти. У зв`язку із виконанням зобов`язань за кредитним договором кредитодавець надав позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки відповідно до п. 1.9.2. договору, після чого нарахування відсотків здійснювалося у сумі 347,58 гривень за кожен день користування кредитом. 
З 09 січня 2022 року нарахування відсотків здійснювалося у сумі 217,74 гривень за кожен день користування кредитом у зв`язку із здійсненням відповідачем часткового платежу у розмірі 4,60 гривні за тілом кредиту та 10 515,40 гривень за відсотками, яким сплачено всі нараховані проценти. 
Починаючи з 12 лютого 2022 року сума нарахування відсотків становила 655,43 гривень за кожен день користування кредитом відповідно до п. 1.12.2 договору. 
В період з 24 лютого 2024 року по 10 квітня 2022 року відповідача було звільнено від сплати процентів за користування кредитом у зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України». Тобто, відповідача було звільнено від сплати нарахованих відсотків у сумі 5 243,44 гривні. 
В період з 11 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року нарахування відсотків відбувалося в розмірі 43,99 гривні за кожен день користування кредитом. В період з 01 травня 2022 року по 08 травня 2022 року нарахування відсотків відбувалося у розмірі 129,77 гривень за кожен день користування кредитом. 
Отже, сума нарахування відсотків не суперечить умовам кредитного договору № 742189682 від 12 жовтня 2021 року. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначено в апеляційній скарзі.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
    Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                            
 
Судді