ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 597/134/24	Головуючий у 1-й інстанції Торська І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/584/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
за участю:
секретаря судового засідання — Панькевич Т.І.,
представника апелянта — ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №597/134/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2024 року, ухвалене суддею Торською І.В., повний текст якого складено 01 квітня 2024 року, в справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

       До Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_5 , заінтересована особа ОСОБА_6 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       В обґрунтування своїх вимог заявниця посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.12.2000 року. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колгоспі «Зоря» розміром 2.32 умовних кадастрових гектарів, яке посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №0149748 від 17.12.1996 року. Однак перешкодою в реалізації заявницею її законних прав та інтересів є те, що вона позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити спадщину, оскільки у вищевказаному сертифікаті прізвище батька зазначено « ОСОБА_8 », що не відповідає його прізвищу « ОСОБА_8 », яке зазначене у свідоцтві про його смерть. , що мають юридичне значення, 
Виходячи із наведеного, заявниця просила суд встановити факти, що мають юридичне значення, а саме:
- що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_5 ;
- факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ТР № 0149748, виданого 17.12.1996 року на ім`я ОСОБА_7 ;
- факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .
Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2024 року заяву задоволено частково.
Встановлено юридичний факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_5 .
Встановлено юридичний факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ТР №0149748, виданого 17.12.1996 року на ім`я ОСОБА_7 .
У задоволені решти заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині вирішення вимог, в задоволенні яких відмовлено, ОСОБА_5 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить у вказаній частині рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву в частині встановлення юридичного факту прийняття нею спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .
       Вказує, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що заявниця проживала з померлим батьком на момент його смерті в одному будинку та після його смерті продовжила там проживати, займалася його похованням, однак суд, всупереч ст.76 ЦПК України, згідно з якою доказами є показання свідків, вказані обставини не врахував.
       Також суд залишив поза увагою показання і її брата ОСОБА_6 (сина спадкодавця), який в судовому засіданні підтвердив, що він дійсно був зареєстрованим з батьком по одній адресі, однак фактично в той час перебував за межами України та не приїжджав на похорон батька, та підтвердив, що похованням займалася виключно заявниця, підтвердивши таким чином факт прийняття заявницею спадщини після смерті батька.
       Крім того вказує, що суд першої інстанції помилково керувався положеннями ст.1269 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини після смерті батька діяв ЦК УРСР 1963 року.
       Звертає увагу на те, що згідно з п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
       Також зазначає, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася взагалі, оскільки в силу п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР у неї відсутній такий обов`язок. 06.11.2023 року заявниця звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус письмово відмовила заявниці у видачі такого свідоцтва, оскільки нею не доведено фактів родинних відносин, належності правовстановлюючого документа на спадкове майно спадкодавцеві та факту прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.
Інші учасники, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторони.

Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Оскільки апелянт оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні вимог щодо встановлення юридичного факту прийняття нею спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_7 , тому колегія суддів в іншій частині рішення суду не переглядає.

Судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько заявниці ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.12.2000 року.
       Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в колгоспі «Зоря», розміром 2.32 умовних кадастрових гектарів яке посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР №0149748 від 17.12.1996 року.
       У вищевказаному сертифікаті прізвище батька заявниці зазначено « ОСОБА_8 », що не відповідає його прізвищу « ОСОБА_8 », яке зазначене у свідоцтві про його смерть.
       Представником заявниці 19.01.2024 року скеровано до ГУ Держгеокадастру Тернопільській області адвокатський запит №1/24, у відповіді на який від 25.01.2024 року №29-19-0.2133-386/2-24 вказаний орган повідомив, що виправити помилку, допущену у сертифікаті на право на земельну частку (пай), можливості позбавлений. Крім цього, у повторному свідоцтві про народження заявниці серії НОМЕР_2 від 07.02.2023 року, у графі батько зазначено ОСОБА_7 . Однак, у свідоцтві про укладення заявницею шлюбу, серії НОМЕР_3 від 08.05.1988 року, її дошлюбне прізвище зазначено як « ОСОБА_8 ». Таким чином у заявниці відсутня можливість підтвердити родинні зв`язки з померлим батьком, через вищевказані розбіжності.
       Заявниця з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася 06.11.2023 року із відповідною заявою до Заліщицької державної нотаріальної контори.
       Однак, нотаріусом при вивченні документів при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлено розбіжності у зазначенні прізвища спадкодавця у свідоцтві про його смерть та свідоцтві про укладення шлюбу заявниці. Також нотаріусом виявлено, що у документах, а саме сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ТР №014974, зазначено прізвище « ОСОБА_8 » замість « ОСОБА_8 ». Крім цього, нотаріус вважає недоведеним факт прийняття спадщини заявницею, враховуючи наявність довідки Угриньківського старостинського округу, у якій відсутні дані про місце реєстрації заявниці з померлим батьком на момент його смерті. Тому, нотаріусом листом №509/02-14 від 06.11.2023 року рекомендовано заявниці звернутися до суду з метою вирішення даних питань по суті.
       Відмовляючи у задоволенні заяви в частині встановлення юридичного факту прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з відсутності в матеріалах справи доказів проживання зі спадкодавцем в одному будинку.

       Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

       Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті (пункти 6 ч.1 ст.315 ЦПК України).
       Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
       У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, – залишає заяву без розгляду.
       Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
       Справи про спадкування суд розглядає за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
       Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21).
Оскільки, відповідно до листа Заліщицької державної нотаріальної контори від 06.11.2023 року №509/02-14 заявниці ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому останній слід звернутися до суду в порядку позовного провадження.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

       Керуючись ч.6 ст.294, ст.ст.367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту прийняття ОСОБА_11 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 — скасувати.
Ухвалити в даній частині нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 в частині встановлення юридичного факту прийняття нею спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 — залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_13 , що вона має право подати позов на загальних підставах.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 липня 2024 року.

Головуючий 
Судді