ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року	Львів	Справа № 500/6173/23 пров. № А/857/7202/24	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                          Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року  у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя (судді) в суді першої інстанції - Мартиць О.І.,
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення - 11 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2023 року Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг по платежу орендна плата з фізичних осіб в сумі 17 756,85 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за ОСОБА_1 обліковується податковий борг у загальному розмірі 17 756,85 грн по платежу орендна плата з фізичних осіб. Вказує, що зазначена заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 07 вересня 2022 року № 501754-2408-1918 на суму 7 218,31 грн (з врахуванням часткового погашення сума становить - 2 159,47 грн) та від 10 квітня 2023 року  № 595983-2408-1918 на суму 15 597,38 грн. Зауважує, що відповідачем самостійно у встановлені законом терміни суми узгоджених грошових зобов`язань сплачені не були, надіслана податкова вимога не виконана, тому наявні підстави про стягнення податкового боргу в судовому порядку. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року   адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг по платежу орендна плата з фізичних осіб в сумі 17 756,85 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заборгованість по платежу орендна плата з фізичних осіб виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень від 07 вересня 2022 року № 501754-2408-1918 на суму 7 218,31 грн (з врахуванням часткового погашення сума становить - 2 159,47 грн) та від 10 квітня 2023 року № 595983-2408-1918 на суму 15 597,38 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення відповідачем не було оскаржено ні в адміністративному, ні в судовому порядку, тому грошові зобов`язання визначені ними, вважаються узгодженими. Оскільки за відповідачем обліковується податковий борг, заявлений до стягнення у цій справі на суму 17 756,85 грн, щодо наявності та розміру якого відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву, не надано доказів його сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, суд першої інстанції прийшов до висновку про  обґрунтованість позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції не переврив реєстр речових прав і не надав відповідь на конкуренцію в фабулі справи, погодившись із позицією позивача.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що уповноважив свого представника -  адвоката Бережанського бюро правової допомоги Пацулу В.О. подати відзив на позовну заяву, однак адвокат відзиву на позовну заяву не подав, чим позбавив його права подати суду свої докази та аргументи. Вказує, що Бережанська міська рада рішенням комісії від 23 жовтня 2023 року визнала, що земельна ділянка, яку він орендував з 06 вересня 2019 року, починаючи з 01 липня 2022 року використовувалась ним без правовстановлюючих документів і закрила провадження у справі щодо визначення збитків. З огляду на зазначене, вважає, що у нього відсутній обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку з 01 липня 2022 року.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що аргументи відповідача, наведені у апеляційній скарзі, стосуються правомірності нарахування грошового зобов`язання та за змістом є підставою позову щодо оскарження відповідних податкових повідомлень-рішень.  Водночас, зауважує, що до суду не надано доказів здійснення відповідачем такого оскарження, а також доказів скасування відповідних рішень, тому відповідне грошове зобов`язання має статус узгодженого, що є достатньою підставою для висновку про обґрунтованість підстав для стягнення податкового боргу.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, фізична особа ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Тернопільській області як платник податків.
Відповідно до довідки про наявність податкового боргу у ОСОБА_1 наявна заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами по платежу орендна плата з фізичних осіб у сумі 17 756,85 грн.
Заборгованість по платежу орендна плата з фізичних осіб виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень від 07 вересня 2022 року № 501754-2408-1918 на суму 7 218,31 грн (з врахуванням часткового погашення сума становить - 2 159,47 грн) та від 10 квітня 2023 року № 595983-2408-1918 на суму 15 597,38 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Також, підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким згідно із законом надано у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2 статті 288 ПК України).
Об`єктом оподаткування орендної плати є земельна ділянка, надана в оренду (пункт 288.3 статті 288 ПК України).
Податковий період, порядок обчислення орендної плати за земельні ділянки, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 розділу XIII ПКУ (пункт 288.7 статті 288 ПК України).
Згідно з пунктом 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у-порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 287.5. статті 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно з підпунктом 266.10.3. пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Із матеріалів справи слідує, що відповідно до довідки про наявність податкового боргу у відповідача наявна заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами по платежу орендна плата з фізичних осіб у сумі 17 756,85 грн.
Заборгованість по платежу орендна плата з фізичних осіб виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень від 07 вересня 2022 року № 501754-2408-1918 на суму 7 218,31 грн (з врахуванням часткового погашення сума становить -  2159,47 грн) та від 10 квітня 2023 року № 595983-2408-1918 на суму 15 597,38 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені податкові повідомлення-рішення відповідачем не було оскаржено ні в адміністративному, ні в судовому порядку, тому грошові зобов`язання визначені ними, вважаються узгодженими.
За положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом
Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Матерілами справи підтверджується, що відповідачу виставлялась та була надіслана податкова вимога від 20 липня 2023 року № 0003436-1303-1900, з часу виставлення якої податковий борг не переривався. Вказану податкову вимогу вручено ОСОБА_1 01 серпня 2023 року (а.с.9).
Виникнення та існування такого податкового боргу також підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: випискою з інтегрованої картки платника податку, розрахунком суми боргу.
З наявних в матеріалах справи слідує, що позивач належним чином надіслав відповідачу для узгодження податкову вимогу.
Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, передбачені чинним законодавством заходи не привели до погашення податкового боргу. Сума податкового боргу в добровільному порядку відповідачем не сплачена. 
Тобто, оскільки встановлено порушення відповідачем вищезазначених норм Податкового кодексу України, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що податковий борг виник саме внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання.
Пунктом 87.1 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти.
Згідно пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
З урахуванням викладеного норми статей 95 - 99 ПК України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 ПК України.
Під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідач доказів сплати податкового боргу не надав, також не подав заперечень щодо його наявності та розміру, доводи позивача не спростував.
Посилання скаржника на недобросовісні дії  його адвоката,  а саме неподання відзиву на позовну заяву не впливають на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки відносини між позивачем та його адвокатом врегульовані дорученням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги між ними, натомість відповідачем викладено свої доводи щодо незгоди із адміністративним позовом щодо стягнення податкового боргу в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності у нього обов`язку зі сплати орендної плати за земельну ділянку з 01 липня 2022 року та незгоди із податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Тернопільській області від 07 вересня 2022 року № 501754-2408-1918 на суму 7 218,31 грн (з врахуванням часткового погашення сума становить -  2159,47 грн) та від 10 квітня 2023 року № 595983-2408-1918 на суму 15 597,38 грн не можуть розглядатись у межах цієї справи, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення податкового боргу, а не визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг.
Оскільки, вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку (встановлення факту узгодженості грошового зобов`язання, наявності податкового боргу, його сплати у добровільному порядку). 
При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, а також вимога про сплату боргу, не є предметом дослідження у цій справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду  від 22 червня 2023 року у справі  № 380/783/21, від 12 липня 2022 року у справі № 160/7345/20.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом стягнення  з ОСОБА_1 податкового боргу по платежу орендна плата з фізичних осіб в сумі 17 756,85 грн.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року  у справі № 500/6173/23 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич