ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 709/662/24                                           Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                                       Кваша І.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Чорної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Чорнбаївського районного суду Черкаської області від   08 травня 2024 року (розглянута у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції), смт. Чорнобай, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Буйа Ігоря Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2024 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-1), Інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Буйа Ігоря Івановича (далі - відповідач-2) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. 
Мотивує позов тим, що 29 березня 2024 року інспектором першого взводу третьої роти першого батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП НП Буй І.І. винесено щодо нього постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1773323 від 29.03.2024, передбачене ч. 1 ст. 122 КУПАП за порушення п. 12.4.ПДР (порушення швидкісного режиму в населених пунктах).
Вважає, що ця постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, підлягає скасуванню. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "Mitsubishi Outlander", д.н. НОМЕР_1 , 29 березня 2024 року о 13-02 год в с. Ков`ярі Львівської області (траса Київ-Чоп, 557 км), рухався зі швидкістю 84 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год ,чим порушив п. 12.4. ПДР. 
При цьому швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCam TC 008380. 
До постанови не додано жодних матеріалів про підтвердження вчиненого порушення, незважаючи на те, що інспектором вказано на фіксацію розгляду справи нагрудним відеореєстратором та фіксацію порушення лазерним вимірювачем. 
На прохання ОСОБА_1 надати зазначені докази, інспектор Буй І.І. зазначив, що належні докази будуть надані у разі оскарження постанови. Коли інспектор продемонстрував відео з лазерного вимірювача TruCam, на ньому було відсутнє фокусування на транспортному засобі ОСОБА_1 , про що зауважив позивач, але на це зауваження він не відреагував. 
Підтвердженням спонтанності прийнятого рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є той факт, що після зупинки інспектор вказав на те, що останній рухався зі швидкістю 78 км/год, а згідно наданого відеозапису швидкість становила 84 км/год. Також автомобіль працівників поліції знаходився в неналежному місці. Крім того, вимірювання швидкості руху проводилось інспектором, який тримав лазерний вимірювач в руках. 
При цьому працівник поліції рухався, що збільшувало похибку вимірювальних показників приладу. Інспектор проігнорував пояснення ОСОБА_1 щодо порушення ним правил застосування технічного приладу TruCam, виніс постанову безпосередньо на місці вчинення порушення, а не за місцезнаходженням відповідного органу; не надав час для реалізації відповідних прав. Спеціальні технічні засоби працівниками поліції можуть використовуватись, якщо вони закріплені на одязі, на авто, чи по периметру доріг, але не тримаючи в руках (це є порушенням вимог ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію"). 
З метою врегулювання цієї ситуації ОСОБА_1 07 квітня 2024 року направив до УПП у Львівській області ДПП скаргу, проте її залишили без задоволення. Задля недопущення направлення постанови для примусового виконання до виконавчої служби, він 29 березня 2024 року сплатив штраф у сумі 340 грн.   Просив скасувати оскаржувану постанову, стягнути на його користь з Департаменту патрульної поліції витрати зі сплати судового збору у розмірі 616,50 грн. (605,60 грн. - судовий збір та сервісний збір 10,90 грн.) та витрати по сплаті штрафу на суму 340,00 грн. Також клопотав про поновлення строку на оскарження постанови, оскільки пропустив його з поважних причин, намагаючись вирішити справу в досудовому порядку, а також постійно перебував у службових відрядженнях.
Рішенням Чорнбаївського районного суду Черкаської області від   08 травня 2024 року позов задоволено частково.
Поновлено    ОСОБА_1    строк звернення до адміністративного суду.
Скасовано постанову серії ЕНА №1773323 від 29 березня 2024 року, винесенуінспектор 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старший лейтенант поліції Буй І.І.   про накладення на    ОСОБА_1    за ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно    ОСОБА_1    за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем 1 у справі подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, що 29 березня 2024 року інспектор 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старший лейтенант поліції Буй І.І. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дороднього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1773323 від 29.03.2024. Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУПАП за порушення п. 12.4.ПДР (порушення швидкісного режиму в населених пунктах), накладено штраф 340 грн. (а.с. 8).
Відповідно до змісту даної постанови, 29 березня 2024 року о 13-02 год в с. Ков`ярі, Київ-Чоп, 557 км, водій керуючи транспортним засобом перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, рухався зі швидкістю 84 км/год, зафіксовано приладом TruCam TC 008380, чим порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.
29 березня 2024 року позивач сплатив штраф у сумі 340 грн., що підтверджується квитанцією банку (а.с. 16).
07 квітня 2024 року ОСОБА_1 направив до УПП у Львівській області ДПП скаргу на вказану постанову (а.с. 17-19).
До відповіді на скаргу від 15 квітня 2024 року додано копію рішення №107 від 12 квітня 2024 року по цій скарзі. Скаргу залишено без задоволення.
Рішення обгрунтоване тим, що використання лазерних вимірювачів швидкості   в УПП у Львівській області ДПП організовано у відповідності до Методичних рекомендацій щодо використання лазерних вимірювачів швидкості   для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху затверджених листом Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 «Про використання лазерних вимірювачів швидкості   для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху». Пристрій «TruCam» - це лазерний вимірювач швидкості з функціями фото та відео зйомки, який не працює в автоматичному режимі. Покази даного приладу оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст.251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/28269 від 05.09.2023, виданого ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач швидкості транспортних засобівТІ 20/20 №ТС008380 є придатним до застосування.   Можливість використання виробу «TruCamТІ 20/20» також підтверджується наявністю виданого державної службою спеціального: зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від: 27 вересня 2018 року. Лазерний вимірювач   відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу. Вчинення адміністративного правопорушення підтверджується фактичними даними, а саме показами технічного приладу   та відеозаписом з портативного відеореєстратора №471197 та №471304, на яких зафіксовано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перевищуючи дозволену швидкість руху в населеному пункті Ков`ярі який позначений дорожніми знаками 5.49   «Початок населеного пункту» та 5.50   «Кінець населеного пункту»   (а.с. 12-15).
Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені   ст. 286 КАС України.
Відповідно до постанови ЕНА №1773323 від 29.03.2024, зазначено, що 29.03.2024 о 13-02 год в с. Ков`ярі, «Київ-Чоп», 557 км, позивач керуючи транспортним засобом перевищив встановлені обмеження руху більше як на 20 км/год, рухався зі швидкістю 84 км/год, зафіксовано приладом TruCam TC 008380, чим порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Стаття 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно зі   ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй   конституцією   або законом.
Частиною першою   ст. 55 Конституції України   проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух»   передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього   Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до   Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють   Правила дорожнього руху, затверджені   постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306   (із змінами та доповненнями, далі -   ПДР   України).
Згідно із пункту 1.1 ПДР України ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 12.4. Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».
Диспозиція частини 1   статті 122 КУпАП України   передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до   ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію»   передбачено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Пунктом 8 частини 1   статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»   визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої   статті 23 Закону України «Про Національну поліцію»   визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням   Правил дорожнього руху   його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Положеннями ч.1 ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч.1 ст.122 КУпАП.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає випадки у разі яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них також відносяться, якщо водій порушив ПДР.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію»   визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання   правил дорожнього руху.
Як вбачається з постанови серії ЕНА №1773323 від 29.03.2024, правопорушення відбулось на а/д М-06 «Київ-Чоп» 557км, у населеному пункті - село Ков`ярі. У якому, відповідно до 12.4. ПДР України розповсюджується дозволена швидкість руху не більше 50 км/год.
Згідно із дослідженого судом наданого апелянтом відеозапису з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС008380, вбачається, що чітко зафіксовано рух транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», д.н. НОМЕР_1 , з наведенням прицілу приладу вимірювання саме на вищевказаний автомобіль.
Крім того, відповідно до фото TruCam, автомобілем «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_1 , яке додано до апеляційної скарги та позовної заяви, зокрема вбачається локація 557 км а/д «Київ-Чоп», швидкість 84 км/год, відстань вимірювання 315,9м та номер приладу вимірювання ТС008380.
Таким чином наданими відповідачем доказами підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1ст.122 КУпАП.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 8   Закону України «Про метрологію»,   у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.
Відповідно до ч. 2   ст. 7 Закону України «Про метрологію»   результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.
Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Міжпровірочний інтервал приладу фіксації швидкості руху TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 437 05 квітня 2012 року і становить 1 рік.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим   наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08 лютого 2016 року № 193.
Можливість використання виробу «TruCAM ІІ LTI 20/20 №ТС008380», виробництва Laser Technology Inc., підтверджується наявністю свідоцтва Всеукраїнського державно науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів ДП «Укрметртесттандарт» про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки №22-01/26470 від 03.11.2023.
Згідно із Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26470 від 03.11.2023, лазерний вимірювач швидкості TruCAM ІІ LTI 20/20 № ТС008380, на який було зафіксовано правопорушення, відповідає вимогам технічної документації. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +- 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +- 1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.
Відповідно до копії сертифікату перевірки типу засобів вимірювальної техніки №UA-TR.001 84-20 Rev.0 вимірювач швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки. Також до копії матеріалів справи додано сертифікат відповідності №UA-TR.001 22005-21 виданого Державним підприємством "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів".
Відтак, вказане підтверджує факт правомірності використання приладу для вимірювання швидкості.
Слід зазначити, що TruCAM - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCAM автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху, при цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 до 1200 м.
Під час вимірювання швидкості руху, поліцейський виконує наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискає спусковий гачок приладу (на фото видно, як позначка фіксується на автомобілі позивача з відстані 398,6м, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля. Прилад починає вимірювання швидкості і здійснює запис.
Правомірність використання приладу TruCam саме в ручному режимі підтверджується листом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Міністерства економічного розвитку та торгівлі (ДП «Укрметртестстандарт») від 01.10.2019 № 22-38/49, відповідно до якого лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання.
Зважаючи на викладене, колегією суддів встановлено, що фіксація вчиненого позивачем правопорушення відбулася у строки дії вищевказаного Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26470 від 03.11.2023, лазерним приладом TruCAM ІІ LTI 20/20 № ТС008380, який відповідає технічним характеристикам та зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки   відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів.
Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.
Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП була винесена обґрунтовано, дії працівників поліції є правомірними та відповідають вимогам закону.
При цьому, позивачем не надано суду будь-яких належних та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Зважаючи на те, що колегією суддів не встановлено жодних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
Згідно із ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що постанова серії серії ЕНА №1773323 від 29 березня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1   ст. 122 КУпАП, є законною, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень   та   у спосіб, що визначені   Конституцією   та   законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод   та   інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від   08 травня 2024 року підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 195, 243, 250, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задоволити.
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від   08 травня 2024 року - скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Буйа Ігоря Івановича про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, відмовити в повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк           

Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак          

          М.І. Кобаль