ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 червня 2024 року 	м.Дніпро	справа № 160/21068/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Кругового О.О., Шлай А.В.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 160/21068/23 (суддя Конєва С.О., справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1) про відмову в призначенні пенсії позивачеві від 26.06.2023 року №262540012333;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві                                                  (далі - відповідач-2) зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 05.07.1980 по 08.01.1981, з 25.11.1982 по 01.12.1984, з 30.04.1985 по 03.09.1987;
- зобов`язати відповідача-2 призначити та виплачувати позивачеві пенсію віком відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 22.05.2023.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначала, що 19.06.2023 вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої надала всі необхідні документи, проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №262540012333 від 26.06.2023, яким позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років та у рішенні зазначено про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 05.07.1980 по 08.01.1981 (до дати переведення), оскільки наявність виправлення в даті працевлаштування та в даті наказу про працевлаштування; з 25.11.1982 по 01.12.1984, оскільки відсутній номер військової частини при початку проходження військової служби; з 30.04.1985 по 03.09.1987, оскільки неможливо визначити назву підприємства на печатці при звільненні. Позивач не погоджується із наведеним рішенням, вважає його протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує ним гарантоване ст.46 Конституції України право на пенсію, оскільки вона, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невідповідне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та незарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження права належного соціального захисту громадянина.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада                   2023 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 26.06.2023 року №262540012333;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 05.07.1980 по 08.01.1981, з 25.11.1982 по 01.12.1984, з 30.04.1985 по 03.09.1987;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.06.2023 про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Із рішенням суду не погодився відповідач-2, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідач просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з аналізу внесених до трудової книжки позивача записів, вбачається наступне: у записі про прийняття на роботу за період роботи з 05.07.1980 по 07.01.1981 (до дати переведення) наявне виправлення у даті працевлаштування; у запис про проходження військової служби з 25.11.1982 по 01.12.1984 відсутній номер військової частини при початку проходження військової служби; у записі про звільнення з роботи за період з 30.04.1985 по 03.09.1987 неможливо визначити назву підприємства на печатці при звільненні, тобто, зазначені записи трудової книжки не відповідають вимогам законодавства, є некоректними, у зв`язку з чим потребують уточнення, проте, позивачем не було надано уточнюючих довідок про такі періоди роботи. Оскільки позивач не має права на пенсію за віком за відсутністю необхідного страхового стажу, то рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.06.2023 №262540012333 про відмову у призначенні пенсії за віком законним та обґрунтованим. Також зазначає, що оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, яке оскаржує позивач, було прийнято іншим пенсійним органом - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, то на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача. Також зазначає, що будь-які витрати щодо стягнення судових витрат понесених іншою стороною по справі щодо звернення до суду, мають відшкодовуватися з Державного бюджету України.
Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача-2, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Відповідач-1 своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що 19.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої надала, зокрема, трудову книжку, що підтверджується копією оскаржуваного рішення, наявною у справі (а.с.18) та не заперечується учасниками справи.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №262540012333 від 26.06.2023, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 30 років та у рішенні зазначено про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 05.07.1980 по 08.01.1981 (до дати переведення), оскільки наявність виправлення в даті працевлаштування та в даті наказу про працевлаштування; з 25.11.1982 по 01.12.1984, оскільки відсутній номер військової частини при початку проходження військової служби; з 30.04.1985 по 03.09.1987, оскільки неможливо визначити назву підприємства на печатці при звільненні, що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі (а.с. 18).
Не погоджуючись з відмовою в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 05.07.1980 по 08.01.1981, з 25.11.1982 по 01.12.1984, з 30.04.1985 по 03.09.1987 та у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком (далі – Закон №1058), було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
За приписами ч.2 ст.26 Закону №1058 встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.
Частиною 4 ст.26 Закону №1058 визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. “Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” (далі – Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється  органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності  трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного  соціального  страхування, довідок, виписок із наказів, особових   рахунків   і   відомостей   на  видачу  заробітної  плати, посвідчень,  характеристик,  письмових трудових договорів і угод з відмітками  про  їх  виконання  та  інших  документів,  які  містять відомості  про періоди роботи.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у періоди з 05.07.1980 по 08.01.1981, з 25.11.1982 по 01.12.1984, з 30.04.1985 по 03.09.1987 була найманим працівником, а також проходила військову службу, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 09.07.1981р., наявною у справі (а.с.11-17).
Разом з тим, наведені періоди роботи не було зараховано відповідачем-1 до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (на підставі записів у трудовій книжці), так як в записах про роботу з 05.07.1980 по 08.01.1981 (до дати переведення) наявні виправлення в даті працевлаштування та в даті наказу про працевлаштування; з 25.11.1982 по 01.12.1984 відсутній номер військової частини при початку проходження військової служби; з 30.04.1985 по 03.09.1987 неможливо визначити назву підприємства на печатці при звільненні, що підтверджується копією рішення пенсійного органу №262540012333 від 26.06.2023р. (а.с.18).
Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємств, на яких позивач працювала.
У спірні період роботи позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162 (далі – Інструкція №162).
Відповідно до пункту 1 Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».
Відповідно до п.2.3. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».
Згідно п.2.5. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «В случае выявления неправильной или неточной записи сведений о работе, переводе на другую постоянную работу, о награждениях и поощрениях и др. исправление производится администрацией того предприятия, где была внесена соответствующая запись. Администрация по новому месту работы обязана оказать работнику в этом необходимую помощь.».
Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.
В даному випадку, за умови надання позивачем до пенсійного органу трудової книжки НОМЕР_1 від 09.07.1981, яка підтверджує факти роботи позивача за не зараховані періоди, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів, пенсійним органом безпідставно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 05.07.1980 по 08.01.1981, з 25.11.1982 по 01.12.1984, з 30.04.1985 по 03.09.1987.
При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019р. у справі №548/2056/16-а.
Проте, відповідачами не було надано жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем-1 рішення про відмову в призначенні пенсії позивачеві від 26.06.2023 року №262540012333, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пенсійний орган в межах наданих йому повноважень має можливість звертитись до організацій та установ будь-якої форми власності для уточнення необхідної інформації, зокрема щодо уточнення даних про записи в трудовій книжці, що викликають сумніви.
З урахуванням зазначених обставин оскаржене рішення відповідача-1 підлягало скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обраним судом способом захисту порушених прав позивача шляхом зобов`язання відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 05.07.1980 по 08.01.1981, з 25.11.1982 по 01.12.1984, з 30.04.1985 по 03.09.1987 та повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком від 19.06.2023.
Щодо зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити певні дії, колегія суддів зазначає наступне.
Так, п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005р. (зі змінами) встановлено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Тобто, за приписами п.4.10 Постанови правління ПФУ №22-1 визначено, що електронна пенсійна справа повертається до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, з метою подальшого взяття такої особи на пенсійний облік та виплати їй пенсії. 
З аналізу наведеної норми та застосувавши аналогію закону, вбачається, що електронна відмовна пенсійна справа позивача, після розгляду відповідачем-1 заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, тобто, у даному випадку, до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Тобто, саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (в розпорядженні якого перебуває як паперова так і електронна відмовна пенсійна справа позивача) має як обов`язок, так і фізичну можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 77 КАС України відхиляє доводи скаржника, на підтвердження доводів скарги з приводу того, що стягнення судових витрат понесених іншою стороною по справі щодо звернення до суду, мають відшкодовуватися з Державного бюджету України.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада             2023 року у справі № 160/21068/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай