ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5728/24 Справа № 188/1096/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання - Панасенко С.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

                                       В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про зменшення розміру аліментів (а.с. 2-5), в обґрунтування якого посилався на те, що з 31 серпня 2002 року перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .  
Від даного шлюбу мають доньок: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
25 грудня 2014 року шлюб між ними розірвано на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду №428/7188/14-ц від 25 грудня 2014 року.
Згідно рішення Сєвєродонецького міського суду №428/407/14-ц від 14 лютого 2014 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття, починаючи від дня подання позовної заяви - 23 січня 2014 року.
З 03 серпня 2018 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 .
Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
15 листопада 2021 року шлюб між ними розірвано на підставі рішення Лисичанського міського суду №415/7133/21 від 15 листопада 2021 року.
Згідно рішення Лисичанського міського суду №415/1896/21 від 21 вересня 2021 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 і до повноліття дитини.
Таким чином з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки та на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки, тобто у загальному розмірі 50% від його заробітної плати.
Після винесення рішень судів про стягнення аліментів на користь відповідачів в нього змінився сімейний, матеріальний стан та стан здоров`я.
Він почав спільно проживати з жінкою, пов`язаний з нею спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки один до одного, шлюб офіційно не реєструють так як обидва вже були у шлюбах. У зв`язку з цим в нього з`явилися додаткові матеріальні зобов`язання, потреби перед його сім`єю.
У зв`язку з подіями в Україні, він повинен був залишити своє житло та місце своєї реєстрації у м. Сєвєродонецьку Луганської області. З 30 березня 2022 року офіційно є вимушено переміщеною особою з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1205-5000579209 від 30 березня 2022 року. Співмешканка, з якою наразі він мешкає, з донькою також є внутрішньо переміщеними особами з м. Сєвєродонецька. Будь-якого житла у власності на неокупованій території не має, тому вимушений з вказаного часу винаймати (орендувати) житло. Орендує квартиру у м. Дніпрі, її вартість на момент оренди складала 10 000 гривен, що підтверджується договором оренди квартири від 09 березня 2022 року, наразі власник квартири підняв оплату та вартість оренди, разом з комунальними рахунками оренда тепер складає 15 000 гривень.
Крім того, з часу винесення рішень судів про стягнення аліментів погіршився стан його здоров`я, позивач був поставлений на диспансерний облік з «гіпертонічною хворобою І ступеню». 14 листопада 2019 року переніс гіпертонічний криз неускладнений (ризик 2 (помірний) СН0) та перебував на лікуванні в терапевтичному відділені лікарні ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» з 14 листопада по 18 листопада 2019 року. У січні 2023 року встановлено діагноз «гіпертонічна хвороба II ступеню, ст. 2 АГ, гіпертензивне сердце (ГЛШ), с/с ризик 2 СН0», у вересні 2020 року встановлений діагноз «остеохондроз шийного відділу хребта, грижа міжхребцевого диску С6-С7, правобічна радикулопатія С7 з вираженим больовим, м`язово-тонічним синдромом». 22 вересня 2020 року проведено оперативне втручання «мікродискетомія С6/С7, міжтіловий корпородез імплантом «кейдж», знаходився у відділенні нейрохірургії Центрального госпіталя МВС з 21 вересня по 30 вересня 2020 року.
У зв`язку з поставленими діагнозами позивач потребує періодичного дорогоцінного обстеження та постійного медикаментозного лікування.
ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу криміналістичного забезпечення СУ ГУНП в Луганській області, підполковник, УБД АТО, отримує заробітну плату, інші виплати грошового забезпечення та на період дії воєнного стану ще й додаткові винагороди.
11 листопада 2022 року Постановою Кабінету Міністрів України №1263 «Про внесення змін до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» були внесені зміни та тепер із заробітної плати почали стягуватися аліменти ще й з додаткової винагороди.
Таким чином з листопада 2022 року почали утримуватися аліменти у більшому грошовому розмірі, та з`явилась заборгованість за аліментами - на користь ОСОБА_3 у розмірі 34 672,02 грн, та на користь ОСОБА_2 у розмірі 12 209,16 грн.
На його утриманні також знаходиться ОСОБА_7 , яка є його матір`ю у віці 70 років, пенсіонерка. У зв`язку зі значним віком та станом здоров`я вона потребує сторонньої допомоги, в тому числі і матеріальної.
Крім цього з червня 2018 року з`явився собака лабрадор Буч, він також є членом родини. На утримання собаки потрібні чималі кошти (придбання корма, необхідних ветеринарних процедур та інше).
Таким чином на даний час на утриманні крім нього і трьох доньок, знаходиться ще й дружина, мати та пес. За оренду квартир (своїй нинішній родині та своїй матері) сплачує чималі кошти. Крім цього, у зв`язку з погіршенням здоров`я за останній час, йому необхідні кошти на лікування та догляд за своїм здоров`мя та ще здоров`ям матері. Також необхідно купувати продукти харчування, одяг, спецзасоби, форму та інше для професійної діяльності, засоби гігієни для всієї родини, інколи ліки та одяг, корм для собаки.
Більша частина усіх перерахованих потреб (крім продуктів та одягу) з`явилася у його житі вже після винесення судами рішень про стягнення аліментів у визначеному розмірі на утримання дітей. Таким чином на даний час в нього суттєво змінились обставини життя, з`явилися поважні підстави щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
На підставі викладеного, позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 : 
- на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду №428/407/14-ц від 14.02.2014 року на користь ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1/3 частини на 1/5 частину від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили до повноліття дітей;
- на підставі рішення Лисичанського міського суду №415/1896/21 від 21.09.2021 року на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 1/6 частини на 1/10 частину від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили до повноліття дітей;
Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про зменшення розміру аліментів - відмовлено (а.с. 172-175).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (а.с. 180-183), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
ОСОБА_3 скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с. 249-250).
ОСОБА_1 також подав додаткові пояснення по справі.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.
       Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтв про народження: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (серії НОМЕР_1 , актовий запис №906) та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (серія НОМЕР_2 , актовий запис №525) є доньками ОСОБА_1 , позивача по справі та ОСОБА_3 , відповідачки по справі. 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний за рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.12.2014 р.
Відповідно до виконавчого листа, виданого на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14.02.2014 року, з позивача стягнуті аліменти на користь відповідача ОСОБА_3 на утримання доньок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в розмірі 1/3 частки.
15.11.2021 року за рішенням Лисичанського міського суду Луганської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний.
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 (серії НОМЕР_3 , актовий запис №592) вона є донькою ОСОБА_1 , позивача по справі, та ОСОБА_2 , відповідачки по справі.
Відповідно до судового наказу, виданого 06.04.2021 року Лисичанським міським судом Луганської області, з позивача стягнуті аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_10 в розмірі 1/4 частки.
Відповідно до рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21.09.2021 року судовий наказ від 06.04.2021 року було скасовано та винесене нове рішення, яким з ОСОБА_1 були стягнення аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_10 в розмірі 1/6 частки.
На підтвердження зміни свого матеріального становища та стану здоров`я позивач надав наступні документи: копії договорів оренди житла від 09.03.2022 р. та від 31.03.2022р., копії виписних епікризів з медичної картки хворого ОСОБА_1 та хворої ОСОБА_7 , копії чеків на придбання ліків звіти про здійснення відрахувань та виплат аліментів на користь обох відповідачів, копії довідок від 30.03.2022 р. №1205-5000579209 та від 14.12.2022 р. №1202-5002399906 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача, та її пояснення, щодо утримання сином ОСОБА_1 , копії паспорту власника тварини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20 (провадження №61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки на утриманні крім нього і трьох доньок, знаходиться ще й дружина, мати та пес. За оренду квартир (своїй нинішній родині та своїй матері) сплачує чималі кошти. Крім цього, у зв`язку з погіршенням здоров`я за останній час, йому необхідні кошти на лікування та догляд за своїм здоров`мя та ще здоров`ям матері. Також необхідно купувати продукти харчування, одяг, спецзасоби, форму та інше для професійної діяльності, засоби гігієни для всієї родини, інколи ліки та одяг, корм для собаки.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Посилання апелянта на те, що на його утриманні перебувають цивільна дружина ОСОБА_11 та його мати колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі посилання не підтверджуються будь-якими належними, достатніми та достовірними доказами. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач проживає з цивільною дружиною та щодо перебування її на його утриманні. Договір оренди на який посилається позивач не є підтвердженням статусу ОСОБА_11 , як цивільної дружини позивача та не підтверджує факту їх спільного проживання, оскільки зі змісту договору видно, що договір був укладений на один місяць, будь-яких доказів щодо його продовження матеріали справи не містять. Також є безпідставними посилання апелянта щодо утримання доньки його цивільної дружини ОСОБА_11 , оскільки він не є батьком дитини та не має обов`язку щодо її утримання.
Докази надані позивачем на підтвердження його доводів щодо утримання своєї матері колегія суддів не враховує, оскільки такі докази підтверджують лише той факт, що мати позивача є пенсіонером, має вади зі здоров`ям та є внутрішньо-переміщеною особою. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що мати позивача потребує матеріальної допомоги, через вади здоров`я потребує стороннього догляду, а також докази того, що саме позивач сплачує за неї грошові кошти за оренду житла. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що мати позивача, як внутрішньо-переміщена особа отримує допомогу. 
Доводи стосовно того, що він є внутрішньо-переміщеною особою не є підтвердженням погіршення його матеріального стану. Крім того, апелянт сам зазначає про те, що він працює та отримує заробітну плату. Також, слід звернути увагу на те, що відповідач ОСОБА_3 та їх спільні доньки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також є внутрішньо-переміщеними особами.
Посилання апелянта на погіршення його стану здоров`я колегія суддів виходить з наступного. Так, в матеріалах справи наявні медичні документи щодо стану здоров`я апелянта. Разом з цим, з вказаних документів видно, що апелянт має вади зі здоров`ям, однак з них неможливо встановити саме факт погіршення стану здоров`я, яке б не давало змоги йому працювати, а також яке потребує постійного дороговартісного матеріального забезпечення. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження будь-яких матеріальних затрат щодо лікування апелянта, тощо.
Посилання на те, що враховуючи характер роботи апелянта у нього виникла необхідність у придбанні спеціального одягу не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки така потреба виникла через специфіку роботи апелянта та не може підставою для погіршення матеріального забезпечення його дітей.
Посилання апелянта в якості погіршення його матеріального стану придбання собаки породи Лобрадор є безпідставними, оскільки вказана обставина у відповідності до вимог чинного законодавства не свідчить про погіршення матеріального становище апелянта та не є підставою для зменшення розміру аліментів. 
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції було встановлено те, що відповідно до свідоцтва про народження старшої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 вона вже досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_8 , а тому на її у тримання аліменти вже не стягуються, що також свідчить про відсутність підстав вважати, що матеріальний стан апелянта погіршився. 
Послання апелянта на те, що через погіршення його стану здоров`я його було звільнено та призначений на нижчу посаду через, що його заробітна плата стала нижче колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані обставини відбулись до ухвалення рішення у даній справі, проте, апелянтом не було надано відповідних доказів до суду першої інстанції, а тому суд не мав можливості їх врахувати при ухваленні рішення.
Щодо доказів наданих апелянтом до апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Апелянт не надав докази неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому, долучені до апеляційної скарги докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
       Заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                                Т.П. Красвітна