КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року                                                                                                          місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 569/2220/20
номер провадження: 22-ц/824/7276/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Мазурок О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Стеценка Максима Владленовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року у складі судді Колдіної О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору в частині зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору в частині зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним кредитного договору, передано на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», ОСОБА_2 про визнання частково недійсним кредитного договору та одностороннього збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.
Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2007 року ОСОБА_2 уклала із закритими акціонерним товариством (долі - ЗАТ «Альфа-Банк») перейменованим у подальшому на АТ «Альфа-Банк» кредитний договір №700002556. 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» укладено договір поруки від 11 грудня 2007 року №700002556-П.
Указував, що згідно з розрахунком заборгованості, долученим банком до позовної заяви про звернення стягнення на предмет застави ОСОБА_1 стало відомо, що з           01 вересня 2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за кредитним договором з 13% до 16,5% річних.
Вказував, що зазначену зміну процентної ставки він вважає незаконною, такою, що порушує положення Закону України «Про захист прав споживачів». Він не отримував, як і позичальник, письмового повідомлення про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, а отже був порушений порядок зміни відсоткової ставки, визначений законом.
Позивач зазначав, що про зміну відсоткової ставки він дізнався лише в квітні 2017 року, отримавши рішення Корецького районного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив:
визнати недійсним одностороннє збільшення ПАТ «Альфа-Банк» з 01 вересня 2008 року відсоткової ставки з 13% річних до 16,5% річних за кредитним договором від 11 грудня 2007 року №700002556 з ОСОБА_1 .
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним одностороннє збільшення АТ «Альфа-Банк» з 01 вересня 2008 року відсоткової ставки з 13% річних до 16,5% річних за кредитним договором від 11 грудня 2007 року №700002556.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 доведено факт одностороннього збільшення АТ «Альфа-Банк» з 01 вересня 2008 року відсоткової ставки з 13% річних до 16,5% річних за кредитним договором від 11 грудня 2007 року №700002556, а відповідачем АТ «Альфа-Банк» не надано суду доказів на підтвердження дотримання порядку зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, і останній не заявляв про наявність таких доказів. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що банком було порушено вимоги        ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою передбачено недійсність зміни відсоткової ставки у разі недотримання процедури її зміни, з огляду на що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.
30 листопада 2022 року проведено реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, а саме АТ  «Альфа-Банк» перейменовано на АТ «Сенс Банк».
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Стеценко М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач був повідомлений про зміну відсоткової ставки, а також надав свою згоду на таке збільшення, оскільки уклав із відповідачем відповідну додаткову угоду, а також засвідчив своїм підписом графік погашення кредиту.
Вказує, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що банком не було повідомлено ні позичальника, ні поручителя про зміну процентної ставки за кредитним договором. Та зазначає, що відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «М»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Проте, вважає, що позивач посилається на доказ який АТ «Сенс Банк» не має можливості долучити до матеріалів справи з причин закінчення строків зберігання такого роду документів.
Зазначає, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Позивач є стороною кредитного договору, які містять оспорювані умови, та відповідно останньому було відомо про оскаржувані обставини з 10 серпня 2009 року, оскільки останнім було укладено додаткову угоду та підписано відповідний графік погашення платежів, де було відображено відповідне збільшення відсоткової ставки, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами до кредитного договору - почався 10 серпня 2009 року, тоді як з позовом позивач звернувся у лютому 2020 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позову в цій частині.
Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони в судове засідання, призначене на 11 червня 2024 року на 10 год 30 хв., не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом, завчасно, в установленому законом порядку, що підтверджується наявними у справі доказами, причини неявки суду не повідомили.
Так, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 завчасно 28 березня 2024 року повідомленні про дату, час і місце розгляду справи засобами поштового зв`язку за їх офіційними адресами місця проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується їх розписками на зворотних поштових повідомленнях про вручення рекомендованого відправлення. 
Представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Стеценко М.В. повідомлений про дату, час і місце розгляду справи на вказану ним електронну адресу 12 березня 2024 року, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду.
Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.  
За таких обставин сторони вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.  
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 грудня 2007 року ОСОБА_2 (позичальник) уклала з ЗАТ «Альфа-Банк» (банк, кредитор) кредитний договір № 700002556, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 33 038,30 доларів США на строк до 12 грудня 2014 року, зі сплатою 13% річних на придбання транспортного засобу.
На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між      ОСОБА_1 (поручитель) та банком укладено договір поруки від 11 грудня 2007 року                         №700002556-П, згідно з яким поручитель поручився за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
Установлено, що у квітні 2017 року ОСОБА_1 з рішення Корецького районного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 дізнався про зміну відсоткової ставки за кредитним договором № 700002556 від 11 грудня 2007 року, з 01 вересня 2008 року в односторонньому порядку до 16,5% річних, що підтверджувалось наданим банком розрахунком заборгованості.
Відповідно до ч.2 ст.555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.
Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом положень ч.1 ст.651 ЦК України та ч.3 ст.653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору в частині зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, ОСОБА_1 посилався на те, що ЗАТ «Альфа-Банк» не було повідомлено ні позичальника, ні його як поручителя про зміну процентної ставки за кредитним договором.
Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.
Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім`ї за умови пред`явлення ними документа, що посвідчує особу.
У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року справа № 761/37819/15-ц та інших.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з боку АТ «Альфа-Банк», який був належним чином повідомлений про наявність даного спору, не надано суду жодних доказів на підтвердження процедури повідомлення, зокрема, поручителя ОСОБА_1 про зміну умов договору в частині збільшення процентної ставки в односторонньому порядку.
Так, правовідносини між сторонами виникли з приводу споживчого кредитування, оскільки кредит надавався позичальнику на придбання транспортного засобу.
За правилами ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
Отже, зазначена норма закону визначає правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника-споживача про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.
Рішення банку про збільшення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом (в даному випадку рішення ЗАТ «Альфа-Банк») є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків     (ст.202 ЦК України). Така дія передбачена в укладеному кредитному договорі як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку.
Згідно усталеної практики суду касаційної інстанції при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення ст.ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». У при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст.ст. 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, установивши, що АТ «Альфа-Банк» не надало суду будь-яких доказів на підтвердження дотримання ним порядку зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку в частині щодо повідомлення про такі зміни поручителя ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що банком було порушено вимоги ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою передбачено недійсність зміни відсоткової ставки у разі недотримання процедури її зміни.
Посилання представника АТ «Сенс Банк» - адвоката Стеценка М.В. в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 повинен був знати про підвищення процентної ставки за кредитом з 10 серпня 2009 року, оскільки останнім було укладено додаткову угоду та підписано відповідний графік погашення платежів, де було відображено відповідне збільшення відсоткової ставки, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами до кредитного договору - почався 10 серпня 2009 року, тоді як з позовом позивач звернувся у лютому 2020 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позову в цій частині, колегія суддів не приймає до уваги з таких підстав.
Відповідно до положень ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
По справі встановлено що кредитор ПАТ «Альфа-Банк, перейменований у подальшому АТ «Сенс Банк» був належний чином повідомлений судом першої інстанції по розгляд цієї справи.
Представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Гладецький Я.А. користувався своїми процесуальними правами, зокрема, подавав клопотання з процесуальних питань           (а.с.116-118), Також інший представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Стеценко М.В. подав дану апеляційну скаргу.
Однак, ні у суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, банком не надано будь-яких доказів того, ОСОБА_1 був у встановленому законом порядку повідомлений про підвищення процентної ставки за кредитом з 10 серпня 2009 року, шляхом укладення з банком додаткової угоди та підписання відповідного графіку погашення платежів, де було відображено відповідне збільшення відсоткової ставки. Банком не надано, ні інформації про таке підписання ОСОБА_1 додаткової угоди й відповідного графіку, ні самих цих документів, а доказування та, відповідно, судове рішення, не можуть ґрунтуватись на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).
Також АТ «Сенс Банк», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не забезпечило явку свого представника у судове засідання щодо надання пояснень стосовно цих обставин. 
За змістом ст.ст.256 - 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Тобто для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (див. постанову Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 442/3494/17, провадження № 61-9944св19).
Згідно з ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що про зміну відсоткової ставки за кредитом він дізнався лише в квітні 2017 року, отримавши рішення Корецького районного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
Матеріали не містять будь-яких доказів того, що позивач дізнався, або міг дізнатися про зміну відсоткової ставки за кредитом раніше ніж у квітні 2017 року і відповідач             АТ «Сенс Банк» суду таких доказів не надало.
Із даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у лютому 2020 року, тобто в межах загального строку позовної давності.
Крім того, з огляду на те, що банк був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції, однак не скористався своїм правом на подачу заяви про застування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності то у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави вирішувати його заяву про застосування позовної давності на стадії апеляційного перегляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-59цс18, постанову Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 285/35/16-ц, провадження № 61-28303св18 та інші)
Також з підстав недоведеності не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги представника АТ «Сенс Банк» - адвоката Стеценка М.В. про те, що банком засобами поштового зв`язку було повідомлено ОСОБА_1 про зміну процентної ставки за кредитним договором, однак АТ «Сенс Банк» не має можливості долучити до матеріалів справи відповідні поштові відправлення з причин закінчення строків зберігання такого роду документів.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, є законними і обґрунтованими, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Датою постанови апеляційного суду є дата складення повного її тексту, оскільки справа розглянута за відсутності учасників справи без проголошення скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частин) та в цьому випадку підлягають застосуванню положення другого речення ч.5 ст.268 ЦПК України, якою передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21).
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Стеценка Максима Владленовича залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий
 
Судді: