П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8321/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Черняхович Ірина Едуардівна 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
09 вересня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Залімського І. Г.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не прийняття рішень про проведення їй перерахунків підвищення до пенсії, встановленого їй як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняти рішення про проведення їй перерахунку підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі двох прожиткових мінімумів, встановлених на 01.01.2023 та на 01.01.2024 з 01.01.2023 та з 01.01.2024 відповідно, а також виплачувати їй таке підвищення з врахуванням змін у розмірі прожитого мінімуму встановленого для працездатних осіб.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить останню скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права.
З урахуванням ч. 2 ст. 312, п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду у справі №240/11439/22 та пов`язаний з виконанням вказаного судового рішення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.
У відповідності до ч.1ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Водночас, не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були аргументовані ним інакше. Крім того, посилання на наявність доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення своїх прав. При цьому, таке право не є абсолютним. Так, у випадку встановлення судом наявності у провадженні цього або іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суддя має правові підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що звертаючись із даним позовом до суду, позивач фактично ініціювала нове позовне провадження, предметом якого є виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення суду від 02 грудня 2022 року у справі №240/11439/22, що не передбачено нормами Кодексу адміністративного судочинства.
Зокрема, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі №240/11439/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області було задоволено, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати з 01.03.2022 ОСОБА_1 підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.03.2022 призначити та щомісячно проводити ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
Позивач зазначила, що на виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплачує їй щомісяця підвищення до пенсії в розмірі 4962,00 гривень, що відповідає двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, встановленим на 01.01.2022. Однак, з 01.01.2023 на підставі Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та з 01.01.2024 на підставі Закону України "Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб був збільшений, а відтак, позивач вважає, що з 01.01.2023 та з 01.01.2024 виникли підстави для перерахунку призначеного їй підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області такого перерахунку їй не здійснили, що і зумовило її звернення з даним позовом до суду.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчить, що основний спір між ОСОБА_1 та Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо наявності у неї права на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вирішений у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі №240/11439/22, яке набрало законної сили. Більш того, у вказаному рішенні було також вирішено питання щодо розміру підвищення до пенсії, на який позивач має право. Крім того, зазначене судом в резолютивній частині цього рішення формулювання "в розмірі..., що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року", свідчить ще й про те, що вказаним рішенням суду встановлено залежність розміру підвищення до пенсії, на який позивач має право, від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено на 01 січня відповідного календарного року.
Отже, наведене вище свідчить про те, що звернення до суду із цим позовом фактично обумовлене неналежним виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення суду від 02 грудня 2022 року у справі №240/11439/22, оскільки фактично, предметом спірних в даному позові правовідносин є правомірність визначеного пенсійним органом з 01.01.2023 та з 01.01.2024 розміру підвищення до пенсії, що виплачується позивачу на виконання вказаного судового рішення у справі №240/11439/22. Тобто, звертаючись із даним позовом до суду, позивач фактично ініціювала нове позовне провадження, предметом якого є виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення суду від 02 грудня 2022 року у справі №240/11439/22, що не передбачено нормами Кодексу адміністративного судочинства України.
В даному випадку, суд першої інстанції вірно звернув увагу на норми статті 370 КАС України, відповідно до яких, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Тобто, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.
Окрім того, з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному статтями 382 та 383 КАС України. З огляду на це, у разі невиконання судового рішення, позивач має право звернутися до суду в порядку статті 382 чи 383 КАС України.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції,  при ухваленні оскаржуваної ухвали, вірно встанови фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстави для його скасування відсутні.
Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Граб Л.С.