П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/30902/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
03 липня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідача), в якому просила:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в призначенні їй пенсії на пільгових умовах з 18 червня 2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 18 червня 2021 року на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 26.03.2024 позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.06.2021 №064250004006 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2021 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівнику, зайнятому на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, з наданням їй терміну на подання сканованої копії трудової книжки, що відповідає вимогам пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та прийняти рішення по суті поданої нею заяви, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців. Однак, на день звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла 53 років, а її страховий стаж, який був розрахований відповідно до відомостей з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, склав 16 років 04 місяці 08 днів. При цьому, періоди роботи позивача, що зазначені в її трудовій книжці НОМЕР_1 до загального страхового стажу зараховані не були, оскільки всупереч Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії було додано скановану копію з копії трудової книжки, а не з оригіналу. 
Вважає, що такі дії щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, зазначених в трудовій книжці, є правомірними, оскільки відповідно до п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію. 
Тому, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.06.2021 та доданих до неї документів було прийнято рішення №064250004006 про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону №1788 через ненадання до органів Пенсійного фонду України, всупереч Порядку № 22-1, оригіналу сканованих копій документів доданих до заяви від 18.06.2021. Відтак, управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вважає, що в спірних правовідносинах діяло правомірно, а тому просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 червня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через веб-портал Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії. У відповідній формі електронної заяви ОСОБА_1 зазначила, що просить призначити їй пенсію за вислугу років (без конкретизації на підставі якої правової норми, вона просить призначити їй пенсію). Однак, до електронної форми заяви, в якості додатку, позивачем було долучено власноручно написану заяву, в якій вона вказала, що просить призначити їй пенсію зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 (а.с.66-67).
Відповідно до пункту 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Розглянувши вказану заяву позивача та додані до неї документи, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення від 25.06.2021 №064250004006, яким відмовило ОСОБА_1 у призначення пенсії відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.89).
При цьому, в якості підстави для відмови у призначені пенсії в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.06.2021 №064250004006 вказано наступне:
"Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.
Згідно з пунктом 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію.
На момент звернення за призначенням пенсії заявниці виповнилось 53 роки. Відповідно до наданих документів страховий стаж складає 16 років 4 місяці 8 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки не надано скановану копію оригіналу трудової книжці. Відтак, страховий стаж обчислено за даними реєстру застрахованих осіб".
Таким чином, в рішенні від 25.06.2021 №064250004006 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області дійшло висновку про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю оригіналів сканованих документів доданих нею до заяви від 18.06.2021 (а.с.89).
На виконання вимог Порядку №22-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні їй пенсії, шляхом надсилання листа від 06.07.2021  №0600-0214-8/49356 (а.с.17-19).
У вказаному листі від 06.07.2021 №0600-0214-8/49356 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.06.2021 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", було встановлено, що нею не подано належні документи, визначені п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, згідно яких можливо підтвердити стаж за період з 09.09.1985 по 31.12.2003, оскільки нею надані сканкопії з копії трудової книжки, а не з оригіналу. Крім того, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри психоневрологічного відділення Бородянського будинку-інтернату недостатній для призначення їй пенсії за вислугу років. Згідно з поданими документами страховий стаж становить 16 років 4 місяці 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії, а тому у такому призначенні їй відмовлено, та наголошено, що для зарахування стажу з 09.09.1985 по 31.12.2003 їй необхідно надати оригінали документів.
Також у листі від 06.07.2021 №0600-0214-8/49356 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що згідно із записами з трудової книжки вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, для підтвердження пільгового стажу за Списком №2 їй необхідно надати довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, накази на атестацію робочих місць та висновки держекспертизи умов праці про шкідливі умови праці.
Вважаючи протиправною відмову у призначенні їй пенсії, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 2 Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників врегульовані статтею 114 Закону №1058-IV.
Водночас, відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах врегульовані також і нормами Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII).
23 січня 2020 року Конституційний Суд України прийняв Рішення №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), яким статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справа №1-5/2018(746/15), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Крім того, пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Отже, з 23 січня 2020 року - з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), для осіб, які до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, діють положення пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Разом з тим, чинними залишилися й відповідні положення пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.
Відтак, починаючи з 23.01.2020 діють два нормативно-правові акти, котрі одночасно але по різному регламентують умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах для осіб, які до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, а саме:
- пункт "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), який передбачає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
- пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (у редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VІІІ), який передбачав, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, норми вказаних законів містять розбіжність у величині загального страхового стажу, який надає особі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та в частині досягнення необхідного віку (для жінок).
Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ) цей показник загального страхового стажу для жінок становить 20 років, а згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV(у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ) цей показник для жінок визначений як 25 років. Згідно пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ) право на пенсію за віком на пільгових умовах виникає у жінок після досягнення 50 років, а відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону       №1058-IV(у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ) - після досягнення 55 років.
При цьому, у постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 360/3611/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тобто, при вирішенні спірних правовідносин, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні буде найбільш сприятливий для особи, а саме пункт "б" статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), який передбачає, що право на пенсію за віком, на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, наявність спеціального стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 ( не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок) є обов`язковою вимогою для виникнення у особи права на призначення пенсії на пільгових умовах.
Порядок застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок №637).
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Таким чином, комплексний аналіз норм пункт "б" статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи, яка до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є:
- встановлення факту зайнятості особи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України (не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок);
- документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці;
- наявність загального страхового стажу: 25 років для чоловіків та 20 років для жінок;
- досягнення 55-річного віку для чоловіків та 50-річного віку для жінок.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно з п. 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до п. 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" набрав чинності 11 жовтня 2017 року.
Тобто пенсію за вислугу років згідно із нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України "Про пенсійне забезпечення" страхового і спеціального стажу.
Зі змісту статті 2 Закону України № 1788-ХІІ вбачається, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону № 1788-ХІІ).
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до ст. 51 Закону України № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Стаття 52 Закону України № 1788-ХІІ визначає, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Пунктом "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
В подальшому, з прийняттям Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, а з прийняттям Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме - 55 років.
Однак, 04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення           №2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019.
Отже, починаючи з 05 червня 2019 року положення пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Таким чином, на момент спірних правовідносин пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, пенсія на пільгових умовах за Списком №2, передбачена пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-IV, та пенсія за вислугу років, що призначається працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, що передбачена пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, є двома різними видами пенсій, які передбачають різні умови їх призначення.
При цьому, статтею 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, гарантоване право вибору одного із цих видів.
Дослідивши під час розгляду справи заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, суд першої інстанції встановив, що звертаючись із цією заявою вона просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.15), тобто пенсію передбачену пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-IV. 
Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянувши її заяву, вирішило питання про наявність підстав для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ.
Вказане свідчить на користь висновку, що не дивлячись на те, що подана ОСОБА_1 заява (а.с.15) містила чітке посилання на вид пенсії, яку вона просить їй призначити (пенсію за Списком №2), що виключає можливість неоднозначного трактування поданої нею заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуло вказану заяву не по суті, та прийняло рішення від 25.06.2021 №064250004006 про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ.
З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області фактично допустило протиправну бездіяльність щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком №2, та як наслідок прийняло протиправне рішення від 25.06.2021 №064250004006 про відмову у призначенні їй іншого виду пенсії - пенсії за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, наміру реалізувати який позивач не виявляла, оскільки заяви про призначення їй цього виду пенсії не подавала.
Крім того встановлено, що приймаючи оскаржуване рішення від 25.06.2021 №064250004006 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 09.09.1985 по 31.12.2003, що зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки всупереч Порядку №22-1 нею до заяви про призначення пенсії було додано скановану копію цієї трудової книжки, що виготовлена з її копії, а не з її оригіналу.
Поряд з цим, Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).
Постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 № 13-1 затверджено Положення «Про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України» (далі - Положення № 13-1).
Поряд з цим встановлено, що орган пенсійного фонду, отримавши через вебпортал заяву позивача про призначення пенсії, до якої було додано скановану копію цієї трудової книжки, що виготовлена з її копії, а не з її оригіналу, що не відповідає вимогам пункту 2.23 Порядку №22-1, зобов`язаний був не пізніше ніж через три робочі дні повідомити їй про виявлені недоліки та про документи, які мають бути нею додані, а також установити строк на виконання таких дій.
Однак, фактичні обставини даної справи свідчать, що установивши невідповідність доданої позивачем до заяви про призначення пенсії сканованої копії трудової книжки, вимогам пункту 2.23 Порядку №22-1, відповідачі не надали її можливість усунути недоліки, шляхом повідомлення у 3-денний термін про можливість подання додаткових документів чи усунення недоліків поданих документів. Доказів протилежного відповідачі до суду не надали.
Оскільки відповідна бездіяльність суперечить вищенаведеним положенням Порядку № 22-1 та Положення № 13-1 та є протиправною, а тому вона також має своїм наслідком протиправність оскаржуваного рішення від 25.06.2021 №064250004006, тому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.06.2021 №064250004006 є протиправним та підлягало скасуванню.
За встановлених обставин справи, застосовуючи механізм ефективного захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд першої інстанції правомірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2021 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, та з наданням їй терміну на подання додаткових документів чи дооформлення поданих (сканованої копії трудової книжки, що відповідає вимогам пункту 2.23 Порядку №22-1), та прийняти рішення по суті поданої заяви.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.