КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 серпня 2024 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 755/2476/24
номер провадження №22-ц/824/9105/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Єфіменко І.О.,	
розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року /суддя Катющенко В.П./
за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про стягнення боргу за договором позики грошових коштів, -                 
 
В С Т А Н О В И В:
 
До Дніпровського районного суду м. Києва 09.02.2024 р. надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики грошових коштів, яка 12.02.2024 передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
До позовної заяви долучено заяву представника позивача про забезпечення позову, у якій останній просив суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 в межах суми позовних вимог; вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху № 20-:-26 загальною площею 62,1 кв.м. в літ. «А-5», розташованого за адресою АДРЕСА_1 ; квартиру, загальною площею (кв.м): 74.1, розташованою за адресою АДРЕСА_2 ; машиномісце (рівень-2), загальною площею (кв.м): 13.5, що розташоване за адресою АДРЕСА_3 ; заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної майна.
Ухвалою  Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року заяву задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 в межах ціни позову, що складає 2 162 391 (два мільйони сто шістдесят дві тисячі триста дев`яносто одну) гривню 83 (вісімдесят три) копійки./а.с. 42-43/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати, відмовивши у вимогах заяви.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що подана заява про забезпечення позову не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України, адже в ній не зазначено ані доказів, ані обґрунтування. Судом в ухвалі про забезпечення позову не наводиться перелік фактичних обставин, які дозволили суду дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цивільним процесуальним законодавством. А отже, фактичні обставини справи не були з`ясовані судом повністю та належним чином. Таким чином, висновок суду про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на грошові кошти позивача не відповідає фактичним обставинам справи, адже судом не вказано жодну фактичну обставину, яка свідчила б про необхідність та обґрунтованість застосування саме обраного заходу забезпечення у вигляді арешту грошових коштів. Позивач також не вказує про зустрічне забезпечення всупереч вимогам ЦПК України, водночас, непропорційний арешт всіх грошових коштів відповідача позбавляє його права вільного розпорядження грошовими коштами, що є істотним втручанням у його право забезпечувати своє життя як підприємця та життя своєї сім`ї і спричиняє йому збитки. Більш того, умовами договорів позики не передбачено нарахування жодних штрафних санкцій, пені, яка позивачем була додана до заборгованості та включена в ціну позову. Позивачем також не виконано умову договору щодо досудового врегулювання спору, що передує зверненню до суду. Таким чином, позивачем здійснено розрахунок заборгованості не у відповідності до укладених сторонами договорів позики, а також не у відповідності до законодавства України, а отже обраний захід забезпечення не є співмірним та адекватним заявленим вимогам, які не були належним чином обґрунтовані.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Постановляючи оскаржену ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України про те, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 За приписами ч. 3 ст. 153 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.
Відповідно до позовних вимог позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , борг за договором позики грошових коштів №2 від 20.07.2021 у сумі 734 490,44 грн. та борг за договором позики грошових коштів №1 від 20.09.2021 у сумі 1 427 901,39 грн., а також понесені судові витрати.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
За своєю суттю інститут забезпечення в цивільному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що представником позивача у розрізі заявлених позовних вимог, враховуючи підстави та предмет позову, наведено обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту може вплинути на ефективність захисту та може унеможливити виконання рішення суду про ймовірне задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції не враховано, що заява про забезпечення позову не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України, адже в ній не зазначено ані доказів, ані обґрунтування, апеляційним судом відхиляються з огляду на зміст заяви.
Фактичні обставини справи викладені у позові, необхідність та обґрунтованість застосування саме обраного заходу забезпечення у вигляді арешту грошових коштів покликана забезпечити виконання зобов`язання, яке можливо виникне за рішенням суду. Зустрічного забезпечення апелянт не пропонує, також не вказує на недійсність зобов`язання, не надає докази, що свідчили б про його виконання.
Доводи апеляційної скарги щодо непропорційності арешту всіх грошових коштів відповідача та позбавлення його права вільного розпорядження грошовими коштами, що спричиняє йому збитки, апеляційним судом також відхиляються з огляду на наявність розрахунків, наведених позивачем, відсутність доказів збитків, знову ж таки відсутність обґрунтованої пропозиції зустрічного забезпечення.
Штрафні санкції, пеню, які позивачем були додані до заборгованості та включені в ціну позову, заявлені в порядку ст. 625 ЦК України і підлягають перевірці при розгляд справи по суті.
Вимоги щодо досудового врегулювання спору, не позбавляють позивача права на звернення безпосередньо до суду, а отже і зазначені доводи апеляційної скарги також відхиляються.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року - залишити без задоволення.  
Ухвалу  Дніпровського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року - залишити без змін.  
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: