ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/617/23	Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г. 	
Провадження № 22-ц/817/527/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 
за участі секретаря - Іванюта О.М. 
та сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Дзьоби О.Б., представника Тернопільської обласної прокуратури – Марцун А.А., представника ГУНП в Тернопільській області — Поважної Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №603/617/23, в режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 2 квітня 2024 року, ухвалене суддею Гудковою Ю.Г., повний текст якого складено 04 квітня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового розслідування, прокуратури, -
ВСТАНОВИВ:
       у листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дзьоба О.Б., звернувся у суд із позовом до Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області (далі – ГУ ДКС в Тернопільській області), Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі – ГУНП в Тернопільській області), Тернопільської обласної прокуратури, у якому згідно заяви про зміну предмета позову просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 472 241,93 грн відшкодування моральної шкоди. 
       В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 05.02.2017 року старший слідчий слідчого відділення Бучацького відділення поліції Теребовлянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі – СВ Бучацького ВП) капітан поліції Грисюк Р. В. вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України (кримінальне провадження № 12017210060000048). Цього ж дня у приміщенні службового кабінету № 12 СВ Бучацького ВП його було затримано та поміщено в ізолятор тимчасового тримання, а 06.02.2017 року слідчий СВ Бучацького ВП старший лейтенант поліції ОСОБА_2 повідомив йому про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. Надалі кримінальне провадження № 12017210060000048 було скероване до Бучацького районного суду Тернопільської області, а згодом до Монастириського районного суду Тернопільської області. У зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.12.2022 року вищевказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України.
       Вважає, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури у період з 05.02.2017 року до 20.12.2022 року (набрання ухвалою суду законної сили), тобто протягом 70 місяців та 15 днів, незаконно перебував під слідством і судом, внаслідок чого зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психологічних страждань, перебування у стані невизначеності та стресу, що підсилювалося розумінням власної невинуватості. У зв`язку із безпідставним обвинуваченням йому доводилось постійно виправдовуватися перед друзями та рідними, що завдало душевного болю та викликало додаткові хвилювання і занепокоєння щодо погіршення власної репутації. ОСОБА_1 зазначає, що не міг працевлаштуватись, оскільки йому відмовляли з різних надуманих причин, і протягом вказаного періоду був змушений перебувати на утриманні своєї дружини, не маючи жодних доходів та можливості утримувати себе і свою сім`ю. Зважаючи на встановлений законом мінімальний розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, просить стягнути на його користь 472 241,93 грн моральної шкоди з розрахунку 6700 грн за кожен місяць перебування під слідством та судом.
       Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про стягнення з Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України – задоволено частково.
       Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 472 241,93 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
       У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
       Судові витрати віднесено на рахунок держави.
       Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ГУНП в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 2 квітня 2024 року у справі №603/617/23. 
       Вказує, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, всупереч об`єктивним обставинам справи, з огляду на таке.
        Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017210060000048 на підставі зібраних доказів позивачу повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а 05.04.2017 року складено обвинувальний акт, який цього ж дня був затверджений прокурором та направлений до суду. У ході безпосереднього дослідження у судовому засіданні доказів пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення не підтвердилося у зв`язку із зміною свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїх показань, неможливістю додатково допитати свідка ОСОБА_5 , та враховуючи показання в судовому засіданні інших свідків та самого обвинуваченого. Ураховуючи наведене, прокурор Бучацької окружної прокуратури Старух В. І. винесла постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення. Під час здійснення досудового розслідування слідчі СВ Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області не вчиняли жодних протиправних дій (бездіяльності) стосовно позивача під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12017210060000048, а сам факт закриття кримінального провадження за відсутності у діях посадових осіб СВ Бучацького ВП ознак кримінального правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій працівників поліції, які реагували на заяву потерпілого та показання свідків. 
       Заявник звертає увагу на те, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких наведено у ст. 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Однак, позивач не надав жодних доказів того, що посадовими особами СВ Бучацького ВП стосовно нього вчинено будь-які протиправні дії. Позивач, окрім протиправності поведінки відповідача, повинен довести наявність самої моральної шкоди та причинно — наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, а також навести її розрахунок. Проте ОСОБА_1 належним чином не обґрунтував заявлений ним розмір моральної шкоди внаслідок заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру та не надав докази, які підтверджують заподіяння йому моральної шкоди. Також, звертають увагу суду, що позивач наводить різні строки свого перебування під сдіством та судом, однак строк перебування під слідством та судом обраховується саме з моменту пред`явлення обвинувачення (05.04.2017 року). 
       Вважають, що відмова прокурора від підтримання обвинувачення і, як наслідок, закриття судом кримінального провадження вже становить достатньо справедливу сатисфакцію для позивача. 
       Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов. 
       У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дзьоба О.Б., проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без мін. Однак, приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у звязку із технічною несправністю відеозв`язку та неможливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.
       Представник ГУНП в Тернопільській області — Поважної Г.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, зіславшись на мотиви викладені у ній.
       Прокурор Марцун А.А. у судовому засіданні апеляційну скаргу не підтримала, заперечила проти її задоволення, просить рішення суду залишити без змін.
       Представник ГУ Державної казначейської служби в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету 
       Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України cудова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
       Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
       У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
       Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із такого.
       Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
       Судом встановлено, що слідчими слідчого управління Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017210060000048 від 05 лютого 2017 року стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України .
       У межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 було затримано 05.02.2017 року о 22 год 00 хв на підставі ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), як підозрюваного у вчинені злочину, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.02.2017 року (а. с. 19-21).
       06.02.2017 року у кримінальному провадженні № 12017210060000048 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом «Nissan Patrol» з номерним знаком НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 (а. с. 22-23).
       Окрім того, 06.02.2017 року слідчий СВ Бучацького ВП Карп`юк І.В. за погодженням прокурора Бучацького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури Шимоновича Ю.І. звернувся до слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області із клопотанням про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на ОСОБА_1 таких обов`язків: 1) прибувати до слідчого за вимогою; 2) не відлучатися за межі Бучацького району без дозволу слідчого, прокурора або суду, за винятком з`явлення на їх виклик; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи (а. с. 24-25).
       Згідно інформації з ЄДРСР (https://reyestr.court.gov.ua/Review/69633735) ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 07.02.20217 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Бучацького ВП про застосування до підозрюваного у кримінальному провадженні № 12017210060000048 від 05.02.2017 року запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відмовлено.
       04.10.2022 року прокурором Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області Старух В.І. за погодженням керівника Бучацької окружної прокуратури Носовського М.В. винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Постанова мотивована зміною показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також неможливістю допитати потерпілого ОСОБА_6 , який перебуває за межами України. Враховуючи показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_1 , проаналізувавши встановлені у ході судового розгляду кримінального провадження обставини, докази, які були безпосередньо дослідженні у судовому засіданні, прокурор ОСОБА_10 дійшла висновку, що пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення не підтверджується (а. с. 26-30).
       Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.12.2022 року, яка набрала законної сили 20.12.2022 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017210060000048 від 05.02.2017 року, про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (а. с. 6).
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 472 241,93 грн, оскільки тривале перебування ОСОБА_1 під слідством та судом з 05.02.2017 року до 20.12.2022 року, беззаперечно порушило звичний уклад життя позивача, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, а тому відповідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статті 1176 ЦК України ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди визначався з урахуванням обставин справи. Але з врахуванням того, що він не може бути меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
       Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.
       Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
       Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
       Згідно із положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом.
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
       Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
       Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
       Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону).
       Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).
       Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
       У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Цей розмір моральної шкоди у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
       Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
       Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» на момент пред`явлення позову до суду (16.11.2023 року) установлена мінімальна заробітна плата у розмірі: з 1 січня - 6700 грн 00 коп.
       Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.12.2022 року, яка набрала законної сили 20.12.2022 року, кримінальне провадження стосовно нього закрито на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України, що стало причиною стягнення моральної шкоди.
       Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 70 місяців і 15 днів, починаючи з 05 лютого 2017 року (затримання позивачса за підозрою у вчиненні злочину) до 20 грудня 2022 року (дата набрання ухвали Монастириського районного суду Тернопільської області суду законної сили).
       Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування, складає 472 241,93 грн (70 місяців х 6700 грн = 469 000; 15 днів х 6700 грн / 31 день грудня 2022 року = 3241,93 грн).
       Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування позивача під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував положення частин п`ятої, шостої статті 4 та частин другої, третьої статті 13 Закону.
       Так, моральною шкодою визнав душевні страждання, заподіяні позивачу внаслідок повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, затримання, пред`явлення обвинувачення та незаконного тривалого перебування під слідством і судом з 05 лютого 2017 року до 20 грудня 2022 року, що призвело до істотної моральної шкоди у вигляді психологічних страждань, перебування у стані невизначеності та стресу, що підсилювалося розумінням власної невинуватості, необхідність витрачати весь свій час на забезпечення захисту від незаконного обвинувачення, що завдало душевного болю та викликало додаткові хвилювання і занепокоєння щодо погіршення власної репутації, позбавлення можливостей реалізації свої звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя.
       Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами розумності, справедливості, співмірності, а також врахував характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, які виникли внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, завдавши йому моральної шкоди.
       Враховуючи наведене, місцевий суд обґрунтовано дійшов до переконання, що моральна шкода в розмірі 472 241,93 грн буде співмірна із перенесеними ОСОБА_1 моральними стражданням.
       Посилання заявника ГУНП в Тернопільській області про те, що позивачем не наведено належного обґрунтування спричинення моральної шкоди, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки матеріалами справи підтверджено, зокрема, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.02.2017, повідомленням про підозру від 06.02.2017, ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 13.12.2022 року.
       Твердження заявника ГУНП в Тернопільській області про те, що сам факт закриття кримінального провадження за відсутності у діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій відповідача, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено право на відшкодування моральної шкоди у випадку закриття кримінального провадження (пункт 2 частини першої статті 2 вказаного Закону), а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини і незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу. Крім цього, судом встановлено, що позивач зазнав моральних страждань, оскільки змушений був докладати зусиль задля відновлення порушеного права, а саме відчував тривогу, страх, невпевненість, витрачав час на відновлення свого права.
       Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження внаслідок відмови прокурора від обвинувачення, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. Додаткового визнання неправомірності дій органу прокуратури чи органів досудового розслідування для відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не потребується.
       Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 року у справі № 501/1275/20.
       Доводи представника ГУНП в Тернопільській області про те, що ОСОБА_1 не дотримався установленого законом порядку звернення із заявою про відшкодування шкоди до органу досудового розслідування, так як позивач, одразу звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування шкоди в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке 
       Згідно зі статтею 11 Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.
       Відповідно до частини першої статті 12 Закону розмір відшкодованої шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
       Частиною другою зазначеної статті передбачено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
       Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджене Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
       Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і СБУ - відповідно до цих органів.
       Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
       Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
       Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.
       Наведений висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14.
       Інші доводи апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції необхідно покласти на Головне управління Національної поліції в Тернопільській області в межах понесених ним сум.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області — залишити без задоволення.
        Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року – залишити без змін.
       Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на Головне управління Національної поліції в Тернопільській області в межах понесених ним сум.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
       
Повний текст судового рішення виготовлено 16 липня 2024 року.

Головуючий:                                                                 Н. М. Храпак

Судді:                                                                         Б.О. Гірський

                                                                               О.З. Костів