ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року	Львів	Справа № 260/10288/23 пров. № А/857/4529/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                             Шинкар Т.І.,
суддів                                                                               Іщук Л.П.,
                                                                                        Обрізка І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Рейті С.І.), ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження в м.Ужгород 29 січня 2024 року у справі № 260/10288/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
22.11.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01 березня по 31 березня 2022 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01 березня по 31 березня 2022 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що протягом спірного періоду, з 01.03.2022 по 31.03.2022, пункт 1 Постанови 168 у якості підстави для виплати збільшеної додаткової винагороди передбачав, що військовослужбовець повинен брати безпосередню участь у бойових діях або забезпечувати здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Суд першої інстанції вказав, що наявні у справі письмові докази свідчать, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Суд першої інстанції зазначив, що з 24.02.2022 по 17.05.2022 позивач перебував у м. Маріуполі, де брав безпосередню участь у бойових діях, пов`язаних із захистом Батьківщини. Суд першої інстанції зауважив, що під час участі у бойових діях у м. Маріуполь, а саме 15.04.2022, позивач отримав поранення внаслідок прориву на ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь». Суд першої інстанції вказав, що за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 виплата позивачу збільшеної грошової допомоги має здійснюватись, як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи в районі ведення бойових дій. Суд першої інстанції дійшов висновку, що саме ІНФОРМАЦІЯ_3 є відповідальним за правильність та повноту нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення і саме ІНФОРМАЦІЯ_3 мав вжити достатніх заходів щодо встановлення наявності підстав для нарахування та виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди за Постановою № 168. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що підставою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Скаржник вказує, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально, а за відсутності документального підтвердження наведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає. Скаржник зазначає, що передумовою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень відповідно до постанови КМУ № 168, є надходження від керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, визначених Міністром оборони України документів на підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах. Скаржник зауважує, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідні документи, які б підтверджували безпосередню участь Позивача у бойових діях ні від командування об`єднаних сил, ні від командування оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (наразі розформовані), та командира військової частини НОМЕР_1 не надходили, а отже підстави для нарахування додаткової винагороди були відсутні.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, навівши мотиви з яких доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 05.01.2016 Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 (а.с.13).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.11.2021 № 240 лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по особовому складу) від 27.10.2021 №143 на посаду офіцера відділення ІНФОРМАЦІЯ_7 , зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та на всі види забезпечення. 
Як зазначено у витягу з наказу командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 09.03.2022 № 45/дск у зв`язку з початком повномасштабної агресії російської федерації проти України, всіх військовослужбовців (працівників) Збройних Сип України та інших складових сил безпеки і оборони, які станом на 05 березня 2022 року знаходилися в складі об`єднаного командного пункту та частин безпосереднього підпорядкування операції об`єднаних сил: вважати такими, що вилучені зі складу сил та засобів операції об`єднаних сил; вважати такими, що залучені до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі угруповання об`єднаних сил щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації га підпорядковуються Командувачу угрупування об`єднаних сил (а.с.28).
Загальновідомим фактом, що не потребує доведення, є факт того, що протягом періоду з 06.03.2022 року по 17.05.2022 року м. Маріуполь було територією ведення активних бойових дій.
З 16.04.2022 по 16.05.2022 ОСОБА_1 перебував на території ПрАТ «МК «Азовсталь».
17.05.2022 ОСОБА_1 потрапив у полон військ РФ та 29.09.2022 перебував у полоні в місті Оленівка. 29.09.2022 ОСОБА_1 етапували до СІЗО № 2 м. Старий Оскол Бєлгородської області рф та 06.12.2022 в рамках обміну полоненими - звільнено з полону та направлено на лікування й оперативне втручання до закладів охорони здоров`я.
Відповідно до довідки Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 12.12.2022 старший лейтенант ОСОБА_1 перебував у полоні та був звільнений 06.12.2022 (а.с.18).
Відповідно до довідки № 639/мс, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 31.01.2023 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), старший лейтенант ОСОБА_1 отримав поранення 15.04.2022, виконуючи завдання за призначенням на території м. Маріуполь (підстава: бойове розпорядження командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 25.03.2022 №2022/СЖП/237/15***), під час безпосереднього виконання обов`язків служби щодо захисту батьківщини (а.с.12).
Згідно з довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 12.10.2023 № 814/7/3772 капітан ОСОБА_1 дійсно в період з 25.11.2021 по 28.12.2021, з 31.12.2021 по 05.03.2022 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області (а.с.27).
Також, зі змісту наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № 814/7/4333 виданої 20.11.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 капітану ОСОБА_1 , позивач з 05.03.2022 по 18.05.2022 приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с.26).
На звернення ОСОБА_1 щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень за березень 2022 року, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.08.2023 повідомлено, що у зв`язку із тим, що за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 в ІНФОРМАЦІЯ_9 відсутні документи, необхідні для підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, правові підстави для здійснення виплати додаткової винагороди із розмірі 100000 гривень за березень 2022 року, відповідно до постанови КМ України №168 від 28.02.2022, наразі відсутні.
Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі – Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Проходження військової служби є частиною військового обов`язку як одного із конституційних обов`язків громадян України.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону №2011-XII).
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (частина 2 статті 1-2 Закону №2011-XII).
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Ця Постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що ключовими факторами права на нарахування і виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, у період з 01 березня по 31 березня 2022 року є: безпосередня участь особи у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2022 року № 400, яка застосовується з 24 лютого 2022 року, внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та пункт 1 Постанови №168 доповнено абзацами такого змісту: «Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії; захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення); загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла);».
Відповідач, заперечуючи право позивача на отримання збільшеної грошової винагороди за Постановою № 168, посилається на відсутність документів, необхідних для підтвердження безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Так, наявні у справі письмові докази підтверджують, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, тоді як у якості формальної підстави для виплати цією ж Постановою у спірний період визначено лише наказ командира. Інших вимог у спірний період у Постанові № 168 не встановлено.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що за період з 01.03.2022 по 31.03.2022 виплата позивачу збільшеної грошової допомоги має здійснюватися як військовослужбовцю, який брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи в районі ведення бойових дій, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви наявності правових підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01 березня по 31 березня 2022 року відповідно до Постанови №168, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі № 260/10288/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко