ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2024 року
м. Київ
справа № 755/10793/23
провадження № 51-835км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                         ОСОБА_4 ,                         
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
засудженого                                                          ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року у кримінальному провадженні щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), такого, що не має судимості, 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчинених за обставин детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_6 у невстановленому місці та у невстановлений час зірвав рослини коноплі, які переніс за місцем свого проживання у квартиру АДРЕСА_2 , де відокремив плоди рослини коноплі від стебел та шляхом висушування плодів і рослин коноплі незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс, загальною масою, 476,97 г,який зберігав за місцем свого проживання без мети збуту.
Крім того, у невстановлений час, але не пізніше 06 липня 2023 року, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, з метою незаконного придбання наркотичного засобу зі свого мобільного телефону зайшов до чат-боту у мобільному додатку «Телеграм», де перейшов за посиланням, за яким можливо придбати наркотичні засоби, та замовив у невстановленої особи, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, наркотичний засіб, обіг якого обмежено - кокаїн. Після цього ОСОБА_6 у невстановлений спосіб та за невстановлену суму грошових коштів незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - кокаїн, масою 0,029 г, який забрав за вказаною у повідомленні адресою, та став незаконно зберігати за місцем свого проживання без мети збуту. 
Зазначені наркотичні засоби ОСОБА_6 під час санкціонованого обшуку, проведеного за місцем його проживання 06 липня 2023 року у період часу з 12 години 23 хвилини по 14 годину 07 хвилин, добровільно видав працівникам поліції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року згаданий вирок змінено в частині призначеного покарання: пом`якшено ОСОБА_6 призначене за ч. 1 ст. 309 КК покарання до одного місяця арешту. 
В іншій частині вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Укасаційнійскарзізасудженийпроситьнапідставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасуватиухвалені щодо нього вирок та ухвалу і призначити новийрозглядусуді першої інстанції. Не погоджуючись з обраним йому судом покаранням у виді арешту, скаржник зазначає, що місцевий суд, обираючи йому захід примусу, врахував як обставину, що пом`якшує покарання, лише щире каяття, хоча органом досудового розслідування такими обставинами було визнано ще й активне сприяння розкриттю злочину та співпрацю зі слідством. Також цей суд неповно врахував усі обставини вчинення злочину та дані про його особу. На переконання автора скарги суд у вироку всупереч вимог ст. 65 КК незаконно послався на його попередню судимість, яка в силу ст. 89 цього Кодексу погашена, що є неприпустимим. Затвердженнямзасудженого, апеляційний суд зазначені порушення не усунув та безпідставно не взяв до уваги його клопотання про повторне дослідження обставин справи. Вважає, що оскаржувані рішення суперечать вимогам ст. 370 КПК, а обраний йому захід примусу є явно несправедливим через суворість.
Позиції учасників судового провадження
Усудікасаційноїінстанціїзасуджений підтримавкасаційнускаргу, прокурор заперечила проти її задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, в якій не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та юридично-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 309 КК.
Відповідно до положень статей50, 65 КК, особі, якавчинилазлочин, маєбутипризначенепокарання, необхіднейдостатнєдляїївиправленнята попередженняновихзлочинів. Виходячизпринципівспівмірностій індивідуалізації цепокаранняза своїм видомтарозміроммаєбутиадекватним(відповідним) характеру вчиненихдій, їхнебезпечностітаданимпро особу винного. Привиборізаходупримусумаютьзначенняйповиннібратисядоувагиобставини, щойогопом`якшуютьтаобтяжують.
Отже, справедливість покарання законодавець пов`язує не тільки з даними про особу винного, пом`якшуючими обставинами, тяжкістю вчиненого, суспільною небезпечністю конкретних дій, а також і з метою попередження вчинення засудженим та іншими особами нових кримінальних правопорушень. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_6 покарання й вирішуючи питання про його вид, місцевий судне порушив наведенихзаконодавчих приписів. 
Санкцією ч. 1 ст. 309 КК (у редакції закону на момент ухвалення вироку) передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виправних робіт на строк до двох років, арешту на строк до шести місяців та обмеження волі на строк до п`яти років.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_6 , призначаючи йому захід примусу у виді арешту, місцевий суд урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є кримінальним проступком, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин протилежного змісту, дані про особу засудженого, який не одружений, працює ФОП « ОСОБА_6 », у силу ст. 89 КК не судимий, на спецобліках не перебуває.
Посилання засудженого на безпідставне неврахування судом активного сприяння розкриттю злочину та співпраці зі слідством як пом`якшуючих обставин, встановлених органом досудового розслідування є надуманими. Як убачається з обвинувального акта, обставиною, що пом`якшує покарання, було визнано лише щире каяття (т. 1 а. п. 170-175).
Аналогічні за змістом доводи були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який, відхиливши доводи про неврахування усіх пом`якшуючих обставин, неправомірність посилання на попередню судимість, а також надмірну суворість обраного виду покарання, частково задовольнив скаргу засудженого й пом`якшив призначене ОСОБА_6 покарання у виді арешту, зменшивши його до мінімального розміру, передбаченого ч. 1 ст. 60 КК. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370 КПК.
На переконання колегії суддів обраний ОСОБА_6 на момент постановлення оскаржуваних рішень захід примусу у виді арешту відповідав загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання й мав сприяти виправленню засудженого та запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться у його касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Слід зазначити, що Законом України від 23 серпня 2023 року № 3342-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», який набрав чинності 28 березня 2024 року, ст. 60 КК викладено у новій редакції, та регламентовано, що покарання у виді арешту застосовується лише до засуджених військовослужбовців та виконується на гауптвахті, а також зі ст. 11 Кримінально-виконавчого кодексу України виключено «арештні доми» із переліку видів органів і установ виконання покарань. 
Пунктом 23 Розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» чинної редакції КК встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до ст. 72 цього Кодексу.
Як убачається з наявних у Верховному Суді даних, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року у порядку статей 537, 539 КПК ОСОБА_6 , за клопотанням прокурора, було замінено покарання у виді одного місяця арешту, призначеного за вироком цього суду від 31 липня 2023 року, з урахуванням унесених до нього 30 січня 2024 року апеляційним судом змін, на покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.
Разом із тим, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження засудженого про те, що суди нижчих інстанцій неправомірно послалися на його попередню судимість, яка погашена у встановленому законом порядку. 
Так, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов зумовлює настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.  
При цьому судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження і призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі і під час надання характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим. Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною в постановах від 27 вересня 2018 року, 20 квітня 2023 року, 20  березня 2024 року(справи № 647/1831/15-к, № 206/1127/21, № 147/494/22 відповідно). 
Отже, посилання у вироку місцевого суду та ухвалі апеляційного суду на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 є неприйнятним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК не має судимості.
За таких обставин, підлягає виключенню з мотивувальних частин згаданих вироку від 31 липня 2023 року та ухвали від 30 січня 2024 року посилання на наявність у ОСОБА_6 попередньої судимості, що не впливає на вид і розмір призначеного йому покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення. 
Враховуючи, що колегія суддів установила обставини, які викликають необхідність змінити постановлені щодо ОСОБА_6  вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.
Керуючисьстаттями433, 434, 436, 441, 442 КПК, ВерховнийСуд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з мотивувальних частин указаних судових рішень посилання на наявність попередньої судимості ОСОБА_6 .
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
ПостановаВерховногоСудує остаточноютаоскарженнюнепідлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                     ОСОБА_3