ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року 
м. Київ

cправа №  918/923/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жайворонок Т. Є. - головуючої, Булгакової І. В., Колос І. Б.,

за участі:
секретаря судового засідання Іщука В. В.,
представників учасників справи:
позивача керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради - прокурора Офісу Генерального прокурора Зінкевич Ю. В.,
відповідача 1 Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради - не з`явився,
відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» - Мельник О. П.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Західного офісу Держаудитслужби - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу першого заступника Рівненської обласної прокуратури 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2024 (головуючий суддя - Розізнана І. В., судді: Павлюк І. Ю., Грязнов В. В.), 
у справі за позовом керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради 
до Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня»,
та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Західного офісу Держаудитслужби, 

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 693  855,56 грн, 

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради звернувся до господарського суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» (далі - НКП «Центральна міська лікарня», відповідач 1), та Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», відповідач 2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Західного офісу Держаудитслужби (далі - третя особа).

Просив суд визнати недійсними додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії споживачу № 328 від 28.05.2021 (далі - Договір), укладені між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія»: 
1) № 4 від 19 серпня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 3,18881 грн/кВт*год без ПДВ; 
2) № 5 від 30 серпня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 3,38548 грн/кВт*год без ПДВ; 
3) № 6 від 31 серпня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 3,60179 грн/кВт*год без ПДВ; 
4) № 7 від 07 жовтня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 3,81590 грн/кВт*год без ПДВ; 
5) № 8 від 08 жовтня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 3,99574 грн/кВт*год без ПДВ; 
6) № 9 від 11 жовтня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 4,24393 грн/кВт*год без ПДВ; 
7) № 10 від 28 жовтня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 4,54762 грн/кВт*год без ПДВ; 
8) № 11 від 29 жовтня 2021 року, ціна за одиницю товару становить 4,88165 грн/кВт*год без ПДВ.
Стягнути з ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на користь Рівненської міської ради 693  855,56 грн в дохід місцевого бюджету.
Стягнути з відповідачів на користь Рівненської обласної прокуратури 31  879,83 грн судового збору.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що за результатами виконання Договору з урахуванням додаткових угод, якими збільшено вартість товару відповідач 2, внаслідок укладення додаткових угод безпідставно отримав від КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради кошти у сумі 693  855,56 грн, оскільки надані TOB «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» підтвердження коливання цін стосуються ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. Оскільки відповідач 2, як постачальник, не обґрунтував та не довів наявність коливання цін універсальної послуги для малих непобутових споживачів, прокурор вважав, що укладення додаткових угод суперечить вимогам частини п`ятої статті 41 Закону України (далі - ЗУ) «Про публічні закупівлі» та постанові Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) Про деякі питання закупівлі товарів, робіт і послуг, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України від 20.03.2020 року № 225 (далі - Постанова № 225).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.02.2024 позов задоволено частково. Визнано недійсними додаткові угоди до Договору: № 4 від 19 серпня 2021 року; № 5 від 30 серпня 2021 року; № 6 від 31 серпня 2021 року; № 7 від 07 жовтня 2021 року; № 8 від 08 жовтня 2021 року; № 9 від 11 жовтня 2021 року; №  10 від 28 жовтня 2021 року; № 11 від 29 жовтня 2021 року, укладені між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія». Стягнуто з ТОВ «Рівненська обласна енергетична компанія» на користь Рівненської міської ради в дохід місцевого бюджету кошти у розмірі 312  001,06 грн на підставі частини першої статті 670 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, як кошти, сплачені за товар, який так і не було поставлено; та на користь Рівненської обласної прокуратури 7  167,58 грн судового збору. Стягнуто з КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради на користь Рівненської обласної прокуратури 7  167,58 грн судового збору.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2024 вказане рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України.

Не погоджуючись з прийнятою апеляційним господарським судом постановою, перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, справу повернути до Північно-західного апеляційного господарського суду для продовження розгляду, та вирішити питання про судові витрати.

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що апеляційним господарським судом прийнято постанову з порушенням норм статті 231 ГПК України без урахування правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 910/15598/19(910/8017/20) щодо процесуальної можливості суду закрити провадження у справі, яке стосується тих самих правовідносин, проте з іншим предметом спору та іншим процесуальним статусом сторін.

10.07.2024 від ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» до Верховного Суду надійшов відзив на вказану касаційну скаргу, у якому відповідач 2 просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскільки наведені в ній доводи не спростовують висновків, викладених у постанові суду апеляційної інстанції, а постанова, прийнята апеляційним судом, є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до звіту про договір про закупівлю, що укладений без використання електронної системи закупівель UА-2021-06-01-000589-а за предметом: «Електрична енергія», договір про постачання електричної енергії споживачу № 328 від 28 травня 2021 року укладено між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» без використання електронної системи закупівель. 
Вказаний звіт містить інформацію про характеристику товару, що закуповується, зокрема наведено обґрунтування укладення договору про закупівлю. Оскільки КНП «Центральна міська лікарня» є опорною лікарнею для надання медичної допомоги при лікуванні коронавірусної хвороби Сovid-19 в Рівненській області, у березні 2021 року було придбано та введено в експлуатацію кисневу станцію, закуплено кисневі концентратори, апарати ШВЛ, та інше медичне обладнання, яке при постійному використанні збільшило споживання електроенергії в установі.

За умовами Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору, умови цього договору розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, постанови КМУ від 20.03.2020 року № 225 (зі змінами) (згідно з найменуванням послуги - Постачання (продаж) електричної енергії постачальниками універсальних послуг бюджетним установам за ціною, що не перевищує ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів (з урахуванням послуг з передачі та розподілу) на відповідній території).

За умовами пункту 5.1. Договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком № 2 до цього Договору.

У серпні 2021 року ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» направило до КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради лист, у якому повідомило, що зі змісту даних офіційного вебсайту ДП «Оператор ринку» вбачається зростання ціни на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку у серпні 2021 року, у зв`язку з чим відповідачем 2 було запропоновано КНП «Центральна міська лікарня» укласти додаткову угоду.

Починаючи з 19.08.2021 між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» укладено оспорювані додаткові угоди №  № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, відповідно до пункту 1 яких сторони домовились внести зміни до Договору в частині зміни ціни за одиницю товару, яка становить: 3,18881 грн/кВт*год без ПДВ; 3,38548 грн/кВт*год без ПДВ; 3,60179 грн/кВт*год без ПДВ; 3,81590 грн/кВт*год без ПДВ; 3,99574 грн/кВт*год без ПДВ; 4,24393 грн/кВт*год без ПДВ; 4,54762 грн/кВт*год без ПДВ; 4,88165 грн/кВт*год без ПДВ відповідно.

Згідно з пунктом 13.8. Договору умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. 

Істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін та нормативів, які застосовуються у договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії та тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, які враховуються в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачають за договором.

За змістом позовних вимог ключовим для закупівлі бюджетними установами електричної енергії у постачальників універсальних послуг згідно Постанови КМУ № 225 є те, що ціна не повинна перевищувати ціну універсальної послуги для малих непобутових споживачів з урахуванням послуг з передачі та розподілу на відповідній території. Інформація про ціни на універсальні послуги оприлюднена на вебсайті ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія». Прокурор вказує, що надані TOB «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» підтвердження коливання цін стосуються ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. Проте, постачальником жодним чином не обґрунтовано та не доведено наявність коливання цін універсальної послуги для малих непобутових споживачів, у зв`язку з чим, на переконання прокурора, укладення додаткових угод суперечить вимогам частини п`ятої статті 41 ЗУ «Про публічні закупівлі» та Постанові КМУ від 20.03.2020 № 225.

Таким чином, на думку прокурора, за результатами виконання Договору з врахуванням додаткових угод, якими збільшено вартість товару, відповідач 2 безпідставно отримав від КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради кошти у сумі 693  855,56 грн. 

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 07.02.2024 позов задоволено частково, визнано недійсними спірні додаткові угоди. 

Ухвалюючи рішення у даній справі про часткове задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Рівненської міської ради та скасовуючи оспорювані додаткові угоди до Договору відповідно до вимог статей 203 та 215 ЦК України, Господарський суд Рівненської області виходив з того, що постачальник не надав замовнику жодних документів на підтвердження факту коливання ціни на універсальну послугу для малих непобутових споживачів та доказів зміни регульованих тарифів щодо надання універсальної послуги, що призвело до зміни ціни за одиницю товару в бік збільшення на підставі укладених спірних додаткових угод до Договору. Сума переплачених за Додатковими угодами до Договору коштів становить 693  855,56 грн. З вказаним розміром переплати суд першої інстанції не погодився. Зменшуючи обчислений позивачем розмір переплачених за Додатковими угодами коштів, суд першої інстанції зазначив, що КНП «Центральна міська лікарня» підписано спірні додаткові угоди до Договору по цінах на постачання електричної енергії, що перевищують ціну на універсальну послугу для малих непобутових споживачів під впливом обставин, які склалися не з їх волі та за необхідності надання безперервної цілодобової медичної допомоги хворим. Оскільки ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» є єдиним постачальником універсальної послуги постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території Рівненської області, КНП «Центральна міська лікарня» вимушене було підписати оскаржувані додаткові угоди з метою забезпечення безперебійного електричного живлення, у зв`язку з чим загальному фонду місцевого бюджету завдано шкоди на загальну суму 597  494,06 грн. 

Крім того, судом першої інстанції у даній справі встановлено, що виконувачем обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та в інтересах держави в особі Рівненської міської ради у 2021 році подано позовну заяву про визнання недійсними додаткових угод від 19.08.2021 року № 4, від 30.08.2021 №  5, від 31.09.2021 № 6, від 07.10.2021 № 7, від 08.10.2021 № 8, від 11.10.2021 №  9, від 28.10.2021 № 10, від 29.10.2021 № 11 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.05.2021 № 328, укладеного між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», та стягнення коштів в сумі 285  493,00 грн (справа № 918/1222/21).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 року у справі №  918/1222/21 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на користь КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради 285 493,00 грн. В задоволенні вимог про визнання недійсними додаткових угод відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 у справі №  918/1222/21 рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову скасовано. У цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано недійсними Додаткові угоди: № 4 від 19.08.2021, № 5 від 30.08.2021, № 6 від 31.08.2021, №7 від 07.10.2021, № 8 від 08.10.2021, № 9 від 11.10.2021, № 10 від 28.10.2021, №11 від 29.10.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 328 від 28.05.2021, укладеного між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія». Стягнуто з ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на користь Рівненської обласної прокуратури 18  160,00 грн судового збору. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» на користь Рівненської обласної прокуратури 27 240,00 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 13.09.2022 року в справі № 918/1222/21 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 року та рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 року скасовано в частині задоволення позовних вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня», оскільки КНП «Центральна міська лікарня» є комунальним підприємством та не має статусу суб`єкта владних повноважень.
Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.06.2022 року та рішення Господарського суду Рівненської області від 05.04.2022 року в частині задоволення позовних вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення підстав представництва прокурором інтересів держави в особі Рівненської міської ради.

Під час нового розгляду справи № 918/1222/21 в частині позовних вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради Господарський суд Рівненської області рішенням від 25.01.2023 відмовив у задоволенні позову у зв`язку з тим, що Рівненська міська рада не є стороною договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.05.2021 № 328, укладеного між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергетична компанія», та додаткових угод до Договору. Вказував, що зазначений договір та додаткові угоди до нього не стосувалися прав та інтересів Рівненської міської ради, прокурор не навів, а суд не встановив порушення прав та законних інтересів Рівненської міської ради внаслідок їх укладення.

Також, судом першої інстанції у справі, що розглядається, було встановлено, що керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та в особі Рівненської міської ради у 2022 році звертався до Господарського суду Рівненської області з позовом до ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованості в сумі 427 388,05 грн, яка виникла за результатами виконання договору постачання електричної енергії № 328 від 28.05.2021 за період листопад 2021 року - січень 2022 року внаслідок виконання укладених додаткових угод (справа № 918/424/22).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04.07.2022 прийнято позовну заяву керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та в особі Рівненської міської ради до розгляду та відкрито провадження у справі №  918/424/22.

06.10.2022 керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та в особі Рівненської міської ради подав до суду клопотання про зупинення провадження у зазначеній справі до прийняття рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 914/2656/21. 

Обґрунтовуючи подане клопотання про зупинення провадження у справі, прокурор вказував, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 28.09.2022 справу № 914/2656/21 за позовом виконувача обов`язків першого заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради, Управління культури з питань релігій та національностей Волинської ОДА, Волинського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені Т. Г. Шевченка, Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області до відповідача ТОВ «Кастум» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 382 513,22 грн передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Метою направлення справи на розгляд об`єднаної палати є формування єдиної правозастосовчої практики щодо можливості звернення прокурора із позовом в інтересах держави в особі суб`єкта, який не є суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо можливості звернення прокурора до суду в інтересах комунальних підприємств.

Господарський суд Рівненської області ухвалою від 06.10.2022 у справі №  918/424/22 клопотання керівника Рівненської окружної прокуратури задовольнив. Провадження у справі № 918/424/22 зупинив до розгляду справи №  914/2656/21 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 229 ГПК України.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.12.2022 у справі № 918/424/22 ухвалу Господарського суду Рівненської області від 06.10.2022 залишено без змін відповідно до вимог пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, у зв`язку з наявністю правових підстав для зупинення провадження у справі № 918/424/22 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 914/2656/21, у якій Суд має встановити підстави щодо представництва прокурора в інтересах комунального підприємства, що також підлягає дослідженню у справі № 918/424/22.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.03.2023 поновлено провадження у справі № 918/424/22, запропоновано учасникам справи подати до суду письмові пояснення з урахуванням постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.11.2022 у справі № 914/2656/21.

21.03.2023 Господарський суд Рівненської області ухвалою клопотання керівника Рівненської окружної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 918/424/22 задоволено. Позовну заяву керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради, та в особі Рівненської міської ради до ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення заборгованості в сумі 427  388,05 грн залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 226 ГПК України.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 25.01.2023 у справі №  918/1222/21 та ухвала Господарського суду Рівненської області від 21.03.2023 у справі № 918/424/22 оскаржені не були та набрали законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду від 07.02.2024 у справі, що розглядається, Північно-західний апеляційний господарський суд закрив провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з тим, що Господарським судом Рівненської області прийнято рішення від 25.01.2023 у справі № 918/1222/21 за таким же позовом, про той же предмет, з тих же підстав та між тими самими сторонами, яке набрало законної сили.

Прокурор у касаційній скарзі на вказану постанову суду апеляційної інстанції посилається на неврахування апеляційним судом висновку щодо застосування пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 910/15598/19(910/8017/20) про те, що для закриття провадження на підставі положень пункту 2 частини першої статті 175 та пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмета, підстав звернення до суду з позовною заявою.

Отже, у касаційній скарзі, поданій на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначено постанову Верховного Суду, у якій , на думку скаржника, викладені висновки про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не були враховані судом в оскаржуваному судовому рішенні.

Перевіривши доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків про застосування норм пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України, викладених у наданій для порівняння постанові Верховного Суду, Колегія суддів зазначає таке. 

У наведеній скаржником для порівняння справі № 910/15598/19(910/8017/20) Верховний Суд вказав, що передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України, є наявність такого, що набрало законної сили, рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України необхідна наявність одночасно вказаних трьох однакових складових.

У наведеній скаржником, як підстава неоднакового застосування, справі суд апеляційної інстанції дослідив, що закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції керувався пунктом 2 частини першої статті 175 ГПК України, взявши до уваги наявність рішення Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 у справі № 910/23155/17, яким відмовлено в задоволенні зустрічного позову КП «Київської обласної ради «Автогосподарство» до ТОВ «Трудовий колектив Автогосподарства» про визнання недійсним договору про надання зворотної фінансової допомоги №  28/02-17 від 28.02.2017 та додаткових угод до нього.
Підставами зустрічної позовної заяви у справі № 910/23155/17 про визнання недійсним договору про надання зворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017 та додаткових угод № 1 від 28.02.2017 та № 2 від 18.04.2017 до нього, було визначено обставини підписання оспорюваних правочинів зі сторони Комунального підприємства Київської обласної ради «Автогосподарство» директором без належних на те повноважень та без погодження з Київською обласною радою.
Натомість позовні вимоги ГУ ДПС у м. Києві у наведеній скаржником справі №  910/15598/19(910/9017/20) заявлені на підставі спеціальних вимог, визначених у частині другій статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, з посиланням на укладання боржником - КП КОР «Автогосподарство» договору про надання зворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017 та додаткових угод до нього із ТОВ «Трудовий колектив «Автогосподарства», які є заінтересованими особами по відношенню одна до одної в розумінні статті першої Кодексу України з процедур банкрутства.
Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги хоч і стосуються одного і того ж предмета позову - визнання недійсним договору про надання зворотної фінансової допомоги № 28/02-17 від 28.02.2017 та додаткових угод до нього, проте не можна вважати, що між сторонами вже було вирішено спір про той самий предмет, оскільки позови не збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 231 ГПК господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до положень пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення; є рішення суду іноземної держави або міжнародного комерційного арбітражу, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 

Таким чином, підставою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України, є наявність такого, що набрало законної сили, рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Однак, зміна хоча би однієї з наведених складових не перешкоджає особі звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави для відмови у відкритті провадження в справі.

Отже, для закриття провадження в справі на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - рішення в справі, що набрало законної сили, повинно бути ухвалене щодо тих самих сторін, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказані норми законодавства встановлені з метою уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав і між тими самими сторонами як засобу, спрямованого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову.

Подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже прийнято рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, фактично зводиться до нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. 
Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Близька за змістом правова позиція викладена Верховним Судом у постанові Великої Палати від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Правовими підставами позову є зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (пункт 6.55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №  904/5726/19).

Слід зазначити, що предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України заявник не позбавлений права на розгляд спору про той же предмет у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави. 
Подібний висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 910/694/21, від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21 та від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23.

У справі, що розглядається, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в силу частини четвертої статті 75 ГПК України при розгляді цієї справи №  918/923/23 наявні обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі № 918/1222/21, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлені обставини, які не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. А саме, що у задоволенні позову виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Західного офісу Держаудитслужби, про визнання недійсними додаткових угод від 19.08.2021 року № 4, від 30.08.2021 №  5, від 31.09.2021 № 6, від 07.10.2021 № 7, від 08.10.2021 № 8, від 11.10.2021 №  9, від 28.10.2021 № 10, від 29.10.2021 № 11 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.05.2021 № 328, укладеного між КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» та стягнення 693  855, 56 грн - відмовлено, оскільки є відсутнім порушення суб`єктивного права Рівненської міськради, що підлягає судовому захисту у даному спорі. Інших обставин, що відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України надавали б право суду не брати до уваги встановлені в іншій справі обставини, прокурором не наведено.

Судом апеляційної інстанції у справі № 918/1222/21 встановлено, що Рівненська міська рада є неналежним позивачем, а відтак звернення прокурора з позовом у цій справі в інтересах держави в особі Рівненської міської ради є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи встановлені судом обставини, позов, поданий у справі, що розглядається № 918/923/23, та позов, поданий у справі № 918/1222/21, є тотожними.

Апеляційний господарський суд, встановивши наявність рішення, яке набрало законної сили у справі № 918/1222/21, у якому з аналогічних підстав та предмета спору суд дійшов висновку про неправомірність заявленого прокурором позову в інтересах Рівненської міської ради, що стало окремою і самостійною підставою для відмови у позові, дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

Колегія суддів керується принципом юридичної визначеності, який є одним з основних елементів верховенства права та серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Суду у справі Христов проти України №  24465/04 від 19.02.2009 та у справі Пономарьов проти України, № 3236/03, від 03.04.2008).

Наведений принцип тісно пов`язаний з приписами частини четвертої статті 75 ГПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Зазначеним спростовуються доводи скаржника, що рішення у справі №  918/923/23 та справі № 918/1222/21 ухвалені з тих самих правовідносин, проте з іншим предметом спору та іншим процесуальним статусом сторін. 

Процесуальне становище КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради - у справі № 918/1222/21 - позивач, а у справі № 918/923/23 - відповідач, не змінює суті спору, його предмета та підстав.

У справі, що розглядається, на думку Колегії суддів, суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку спірним правовідносинам, а доводи, викладені в касаційній скарзі зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та не спростовують правомірних висновків суду апеляційної інстанції.

Проаналізувавши наведену у касаційній скарзі постанову Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 910/15598/19(910/8017/20), як підставу неоднакового застосування положення пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України, Касаційний господарський суд визнає формальними і декларативними міркування скаржника, оскільки справа, що розглядається, відрізняється за фактичними обставинами справи у сукупності з наданими доказами. Застосування судом апеляційної інстанції у справі, що розглядається, вказаної норми не суперечить висновку Верховного Суду у наведеній скаржником постанові.

Отже, у наданій для порівняння постанові Верховного Суду не міститься протилежного правового висновку щодо застосування положення пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

Ураховуючи наведене, Суд відхиляє аргументи, викладені в касаційній скарзі на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки доводи скарги фактично зводяться до незгоди з висновком суду апеляційної інстанції, переоцінки доказів і встановлення інших обставин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України, Суд доходить висновку, що доводи касаційної скарги першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури не спростовують наведених висновків суду апеляційної інстанції. Скаржником не доведено порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого судового рішення у справі.

За таких обставин, Колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції у цій справі - залишити без змін.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.05.2024 у справі № 918/923/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя                                                       Т. Є. Жайворонок

Судді:                                                                               І. В. Булгакова 

                                                                                         І. Б. Колос