ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 495/6296/22
провадження № 61-5423св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                   Коротуна В. М.,
 
учасники справи:            
позивачі:    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року у складі судді                     Боярського О. О. та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації.
 
Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони працюють у Державному підприємстві «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», зокрема   ОСОБА_1 - на посаді  в. о. директора, ОСОБА_2 - на посаді                    в. о. першого заступника директора  та ОСОБА_3 - на посаді                                        в. о. начальника служби юридичної та договірної роботи.
ОСОБА_4 із 22 червня 2021 року до 31 березня 2022 року працювала на посадах в. о. заступника директора з економіки та інвестицій, в. о. головного бухгалтера та звільнилась за власним бажанням згідно заяви за частиною першою статті 38 КЗпП України.
Після звільнення з Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» відповідач, маючи намір створити умови, спрямовані на їх (позивачів) звільнення, почала поширювати серед компетентних органів, правоохоронних органів недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності та негативно впливає на рівень ділової репутації позивачів, ганьбить їх честь та гідність, перешкоджає їм повно і своєчасно використовувати своє особисте немайнове право на відповідний соціальний рівень авторитетності у суспільстві.
Посилаючись на наведене, просили суд:
- визнати, що поширені ОСОБА_4 , зокрема, але не виключно, відомості про те, що: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у цивільному шлюбі; ОСОБА_2 є цивільним чоловіком ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 має цивільного чоловіка « ОСОБА_5 »; розіслані відомості з мережі Інтернет щодо ОСОБА_3 ; інші неправдиві відомості, які будуть отримані судом на підставі додатково отриманих витребуваних доказів, не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів;
- зобов`язати ОСОБА_4 припинити розповсюдження недостовірної інформації, яка принижує їх честь, гідність та ділову репутацію;
- зобов`язати ОСОБА_4 спростувати розповсюджену нею недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів, шляхом відкликання поданих нею заяв до Фонду державного майна України, Національного агентства з питань запобігання корупції України, Національного антикорупційного бюро України, Управління Служби безпеки України в Одеській області.
Короткий зміст судових рішень:
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 червня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано                ОСОБА_4 припинити розповсюджувати недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В іншій частині вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від                                  05 червня 2023 року в частині зобов`язання ОСОБА_4 припинити розповсюдження недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , скасовано та в цій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У червні 2023 року до суду звернулась представник ОСОБА_4 - адвокат Нікіпелова К. Є. з клопотанням про ухвалення додаткового рішення у справі, в якому просила стягнути з позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 46 556,00 грн, транспортні витрати та добові у розмірі                    15 000,00 грн та гонорар успіху у розмірі 50 000 грн, загалом 111 556,00 грн.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року клопотання адвоката                      Нікіпелової К. Є. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
В іншій частини заявлених вимог відмовлено.
Стягуючи в порядку ухвалення додаткового рішення судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, суд першої інстанції виходив із того, що заявлена представником відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі                           46 556 грн є непропорційною обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);  стягнення з позивачів на користь відповідача суму у розмірі 20 000,00 грн, що складається з витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, є співмірною та розумною, виходячи з обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                    ОСОБА_3 додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року змінено, доповнено мотивувальну частину додаткового рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині додаткове рішення суду залишено без змін.
Доповнюючи мотивувальну частину додаткового рішення в редакції цієї постанови, апеляційний суд зазначив, що, оскільки предметом заявленого позову є захист честі, гідності та ділової репутації, кожна заявлена вимога може містити множину відомостей та фактів, які поширені відносно позивачів. У зв`язку з чим, у позивачами було заявлено три вимоги немайнового характеру. Тобто суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив на 1/3 частину та відповідно відмовив у задоволені на                           2/3 частини заявлених вимог. Виходячи з сутності і множинності кожної із заявлених вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, процесуальної поведінки учасників справи, складності справи, обсягу професійної правничої допомоги, яка надана адвокатом клієнту, та необхідності і пропорційності даних витрат щодо фактично задоволених вимог, і, як слідство, вимог у задоволенні яких було відмовлено судом, розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у сумі                           20 000 ,00грн є співмірним, оскільки не перевищує розміру пропорційному 2/3 частин від обсягу необхідних послуг адвоката наданих відповідачу, вартість яких становить 46 556 грн (46 556*2/3). 
У решті апеляційний суд погодився з додатковим  рішенням місцевого суду як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У лютому 2024 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивачів на свою користь судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в апеляційному суді у загальному розмірі 47 130,00 грн.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня                   2023 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задоволено частково. Прийнято додаткову постанову.
Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн, тобто по 4 000,00 грн із кожного.
В іншій частині заяви відмовлено.
Задовольняючи частково витрати на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторона позивачів скористалася наданим правом на заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу.                           З урахуванням того, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, транспортні та поштові витрати підтверджені належними та допустимими доказами, апеляційний суд, при визначенні суми відшкодування, виходив із критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості. Враховуючи те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для їх стягнення в розмірі 12 000,00 грн, тобто по 4 000,00 грн із кожного з позивачів.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
11 квітня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня                           2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, а 27 травня 2024 року - на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять їх скасувати та ухвалити нові судові рішення про відмову у задоволенні клопотання адвоката Нікіпелової К. Є. про стягнення витрат на правову допомогу адвоката.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявники зазначають неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 липня 2021 року в справі № 922/2604/20, від 28 вересня 2023 року в справі                        № 686/31892/19, від 19 квітня 2021 року в справі № 748/41/20, від 27 липня 2022 року в справі № 686/28627/18, від 18 березня 2021 року в справі                    № 910/15621/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 910/12591/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційні скарги аргументовані тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні клопотань адвоката відповідача про стягнення витрат на правову допомогу .
Зазначають, що до клопотань про стягнення витрат на правову допомогу не надано доказів, які підтверджують приймання-передачу наданих адвокатом послуг клієнтом Красновою І. В. та погодження клієнта на оплату будь-якої вартості послуг; ні договором, ні додатковою угодою взагалі не передбачено порядок (процедуру) виконання своїх зобов`язань клієнтом, зокрема порядок, форма та строки оплати клієнтом професійної правничої допомоги, в тому числі гонорару адвоката (попередня оплата, післяплата, готівкова, безготівкова оплата, часткова), в поданих документах відсутні будь-які реквізити для перерахування коштів клієнтом адвокату; до клопотання не додано інформацію та доказів про те, чи були понесені клієнтом будь-які грошові на правову допомогу адвоката як авансовий платіж, до пред`явлення вимоги про їх відшкодування; умовами договору та/або додатковою угодою між сторонами не передбачено порядок оплати правової допомоги (попередня оплата, післяплата), строки та форма оплати гонорару адвоката (готівкова, безготівкова), також в поданих документах відсутні будь-які реквізити для перерахування коштів клієнтом адвокату; до клопотання не подано доказів, які на сплату зазначеної вартості послуг, документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, і оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При ухваленні оскаржуваних судових рішень про відшкодування витрат на правову допомогу не враховано, що за поданими до клопотання документами представником відповідача ОСОБА_4 не підтверджено, що ці кошти будуть спрямовані саме адвокату за надані правові послуги.
Доводи інших учасників справи
Відзив/заперечення на касаційні скарги не надходили.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалами Верховного Суду від 31 травня 2024 року та 20 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у даній справі.                          
Витребувано з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області цивільну справу № 495/6296/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації.
13 червня 2024 року справа № 495/6296/22 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Підставою касаційного оскарження додаткових рішення та постанов судів першої та апеляційної інстанції  є посилання заявників на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 20 липня 2021 року в справі № 922/2604/20, від 28 вересня 2023 року в справі № 686/31892/19,                         від 19 квітня 2021 року в справі № 748/41/20, від 27 липня 2022 року в справі № 686/28627/18, від 18 березня 2021 року в справі № 910/15621/19, від 28 квітня 2021 року в справі №910/12591/18 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суд першої інстанції вирішуючи питання про відшкодування витрат ОСОБА_4 , пов`язаних із наданням їй правової допомоги під час розгляду цієї справи, перевіривши описи наданих послуг з урахуванням заперечень позивачів, виходив із співмірності зі складністю справи, співставивши обсяг послуг і витрачений на них час із критерієм реальності таких витрат, враховуючи критерій розумності та зважаючи на те, що стягнення витрат не повинно становити надмірний тягар для іншої сторони, вважав за можливе стягнути на відшкодування таких витрат 20 000,00 грн.
Апеляційний суд, фактично погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, виходив із того, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо часткового відшкодування витрат на правничу допомогу, а лише зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою доказам на підтвердження реальності та співмірності понесених витрат на правову допомогу.  
Суд апеляційної інстанції, приймаючи додаткову постанову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_4  під час перегляду справи в апеляційному порядку, в розмірі 12 000,00 грн (по 4 000,00 грн із кожного з позивачів), виходив з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості, з конкретних обставин справи, таких, як складність цієї справи, участь представника відповідача у одному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, час, об`єктивно необхідний для підготовки відзиву на апеляційну скаргу, інших процесуальних документів, поданих до суду апеляційної інстанції, їх необхідності.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками судів першої та апеляційної інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. 
ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) викладено висновок, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони, або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.
Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). 
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суди попередніх інстанцій установили, що:
у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа №495/6296/22 за позовною заявою в редакції від 22 серпня 2022 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації;
рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у цивільній справі №495/6296/22 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації було задоволено частково (одна з 7 позовних вимог). В іншій частині в задоволенні позову відмовлено;
07 жовтня 2022 року між адвокатом Нікіпеловою К. Є. та ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги;
між адвокатом Нікіпеловою К. Є. та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду  від 01 листопада 2022 року № 1, відповідно до якої затверджено порядок оплати за надання правової допомоги у цивільній справі                           № 495/6296/22;
додатковою угодою від 01 листопада 2022 року № 1 до договору про надання правової допомоги від 07 жовтня 2022 року встановлено, що за складання кожного процесуального документу у цивільній справі  клієнт сплачує адвокату 50 % від прожиткового мінімуму на одну особу встановленого Законом України «Про державний бюджет України на                    2022 рік» за одну годину роботи адвоката, а саме 1 254,00 грн, також встановлена вартість складання відзиву на позовну заяву у розмірі - 5 000,00 грн, вартість одного судового дня - 4 000 грн, вартість консультацій та узгодження правової позиції за 1 год. складає - 1 254,00 грн.
Загалом сума виконаних робіт (без додаткових витрат - транспортні, відрядження з м. Києва до м. Білгород-Дністровський) складає                        46 556,00 грн.
Транспортні витрати адвоката та добові у зв`язку з відрядженням з                          м. Києва (основне місце здійснення діяльності адвоката Нікіпелової К. Є.) складають 2 000,00 грн транспортних витрат та 1 000,00 грн добових за кожне судове засідання, що було забезпечене представництвом. Отже, загальна сума додаткових витрат у вигляді транспорту та добових складає                      (5*3)=15 000,00 грн. 
Гонорар успіху за домовленістю сторін складає 50 000,00 грн.
Сторони погодились, що у клопотанні про відшкодування витрат на правову допомогу заявлятиметься загальна сума витрат у розмірі                              61 556,00 грн + 50 000,00 грн гонорару успіху, що разом складає -          111 556,00 грн.
Ураховуючи зазначені докази, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано зазначив, що, перевіривши опис наданих послуг, з урахуванням заперечень позивачів, ураховуючи співмірність зі складністю справи, співставивши обсяг послуг і витрачений на них час із критерієм реальності таких витрат, критерій розумності та, зважаючи на те, що стягнення витрат не повинно становити надмірний тягар для іншої сторони, вважав за можливе зменшити розмір цих витрат до 20 000,00 грн.
Колегія суддів вважає такі висновки судів правильними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс23) зроблено висновок щодо можливості відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу за перегляд додаткового рішення про розподіл таких судових витрат.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_4 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції                          до 12 000,00 грн (по 4 000,00 грн із кожного з позивачів), оскільки цей розмір є співмірним, розумним та пропорційним з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, реальністю понесення адвокатських витрат, розумністю їхнього розміру.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили норми права, які підлягали застосуванню, і дійшли обґрунтованих висновків.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в касаційних скаргах.
Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційних скарг не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційні скарги залишити без задоволення, оскаржені судові рішення  - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
Керуючись статтями  400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 серпня 2023 року,  постанову Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року та додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.                                                                        
         Судді:                                                                                                М. Є. Червинська

 Є. В. Коротенко

  В. М. Коротун