Справа № 466/4455/20                                Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/3189/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Провадження № 22-ц/811/3037/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: О.В. Псярук
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 вересня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_8 , Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Львівська міська рада про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору дарування, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності та визнання договору дарування недійсним.
В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що предметом спору є вимоги про скасування державної реєстрації права власності з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 106,8 кв.м за ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 30122366 (дата, час державної реєстрації: 31.01.2019 р. 09:07:19) та скасування державної реєстрації права власності, з відкриттям розділу, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 106,8 кв.м за ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 30122332 (дата, час державної реєстрації: 31.01.2019 р. 09:07:19). Вказана вище державна реєстрація права власності за відповідачами узаконила самочинну реконструкцію (прибудову та надбудову) квартири АДРЕСА_1 внаслідок якої незаконно збільшилась загальна площа квартири з 44,0 кв.м до 106,8 кв.м. Реконструкція квартири відбулась без згоди позивача та без документів про прийняття її в експлуатацію (загальною площею 106,8 кв.м). Самовільно збудовані приміщення знаходяться на земельній ділянці, що відповідала контуру будинку до реконструкції шляхом самовільного захоплення прибудинкової території. Позивач та третя особа - ОСОБА_8 не давали згоду відповідачам на проведення будівельних робіт по прибудові та надбудові квартири АДРЕСА_2 .
Також просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 загальною площею 106,8 кв.м, реєстраційний № 369 посвідчений 13.03.2019 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусак Р. Т., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , як дарувальниками та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , як обдарованими.
Вважає вказаний договір фіктивним (вчинений лише з метою подальшого узаконення самочинної реконструкції квартири АДРЕСА_1 ), а також таким, що суперечить закону (самочинно реконструйована квартира не є об`єктом цивільних правовідносин та не може бути предметом договорів), порушує інтереси держави та суспільства (самочинне будівництво-реконструкція квартири загрожує надійності експлуатації будинку в цілому, що створює загрозу життю та здоров`ю невизначеного кола людей і позивача зокрема, порушує права позивача на спільне володіння та користування спільним майном будинку (прибудинковою територією, стіною, горищем та дахом будинку).
На думку позивача, у випадку задоволення позовних вимог позивача, збудована прибудова та надбудова до квартири АДРЕСА_3 знову набуде статусу самочинного будівництва згідно ст. 376 ЦК України, що дасть можливість позивачу ставити питання про перебудову або знесення самочинно збудованої прибудови та надбудови до квартири АДРЕСА_2 .
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням клопотання представника заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 фактично понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що на підтвердження самовільної реконструкції квартири та відсутності доказів її узаконення позивач надав суду докази того, що до самочинної реконструкції загальна площа квартири АДРЕСА_1 складала 44,0 кв.м, доказом цього є Договір дарування квартири від 06.12.2003 р., реєстраційний N? 9935, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно N? 2553292 від 13.01.2004 р., Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно N? 2553357 від 13.01.2004 р.
На підтвердження незаконності реєстрації права власності 31.01.2019 р. за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на самочинно реконструйовану квартиру збільшеної загальної площі квартири з 44,0 кв.м. до 106,8 кв.м суд за клопотанням позивача витребував копію Реєстраційної справи про об?єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 79-92).
Дані реєстраційної справи на квартиру підтвердили, що реєстрація права власності на реконструйовану квартиру збільшеної загальної площі квартири з 44,0 кв.м. до 106,8 кв.м відбулась на підставі Довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» N? 2/3298 від 04.10.1018 р., виданої ОСОБА_3 про те, що площа квартири змінилась в результаті переобмірів (а.с. 149 т. 2).
Довідку склала сама Відповідач - ОСОБА_4 (як працівник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»), даний факт підтвердила ОСОБА_4 в підготовчому засіданні. Довідка ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» N? 2/3298 від 04.10.1018 р. не є підставою виникнення права власності та підставою для реєстрації права власності на об?єкт нерухомості (а.с. 149 TOM 2).
       Крім того, сама по собі реєстрація права власності не є підставою виникнення права власності (постанова ВС від 15.03.2023 р. у справі N? 201/2288/20). Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі N? 922/476/20). В матеріалах реєстраційної справи на квартиру є лише один правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 - це Договір дарування квартири від 06.12.2003 р., реєстраційний N? 9935, згідно якого загальна площа квартири складає 44,0 кв.м, а не 106,8 кв.м. Отже, з моменту самочинної реконструкції квартири до дати незаконної реєстрації права власності на самочинно реконструйовану квартиру (протягом періоду з 2004 р. по 31.01.2019 р.) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вчиняли жодних законних дій по введенню даної квартири в експлуатацію, відповідно до законодавства чинного протягом періоду з 2004 р. по 31.01.2019 р. Самочинне будівництво - це правопорушення, яке носить триваючий характер.
Відтак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не набули право власності на реконструйовану квартиру збільшеною загальною площею 106,8 кв.м, а тому і не мали права на розпорядження самочинною квартирою шляхом укладення оспорюваного договору дарування. Враховуючи, що первинна реєстрація права власності 31.01.2019 р. на самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 яка завершилася збільшенням загальної площі до 106,8 кв.м із 44,0 кв.м відбулася без дозволу на реконструкцію квартири, без здачі в експлуатацію до 31.01.2019 р., без відведення земельної ділянки під забудову до 31.01.2019 р., тобто з порушенням положень ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», Закону України «Про архітектурну діяльність» та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» станом на 31.01.2019 р. має місце порушення інтересів держави і суспільства, тобто, невизначеного кола осіб, до числа яких входять і права та інтереси позивача. Самочинна реконструкція квартири N? АДРЕСА_1 загрожує надійності експлуатації будинку в цілому, що створює загрозу життю і здоров?ю невизначеного кола людей і Позивача зокрема.
       Будівництво яке відбувається без отримання дозвільних документів (самочинне будівництво) суперечить сталому розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів; суперечить формуванню сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності і надійності будинків, споруд та їх комплексів. Зазначене залишилося поза увагою суду, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення у справі.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
26.12.2023 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 подали відзив на апеляційну скаргу на рішення. Просять рішення залишити без змін, у задоволені скарги відмовити. 
Додаткове рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що суд приймаючи додаткове рішення у справі не взяв до уваги заперечення позивача поданні суду щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, чим порушив ч. 5 ст. 137 ЦПК України, згідно якої у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, оскільки суд не врахував подані позивачем суду клопотання про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу від 25.01.2021 р. (а.с. 1-9 том №2) та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від 29.07.2023 р. (подане 30.07.2023).
Приймаючи додаткове рішення у справі суд не з`ясував обставин чи були судові витрати співмірними, пов`язаними з розглядом справи, чи поведінка відповідачів сприяла швидкому вирішенню справи.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення від 12.09.2023 та додаткового рішення від 06.10.2023, суд в порушення вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, не дослідив та не надав оцінки доказам які були поданні ОСОБА_4 на підтвердження витрат на правничу допомогу, зокрема: копію Угоди № 10/08 про надання адвокатських послуг від 10.08.2020 р. (а.с. 222 т.1); Опис наданих послуг (а.с. 223 т. 1); Акт № 1 наданих послуг від 29.09.2020 р. (а.с.223 т.1); квитанцію від 29.09.2020 (а.с. 224 т. 1).
Суд під час ухвалення оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, зокрема 44, 141 ЦПК України, оскільки не вирішував питання: чи всі витрати відповідачів на правничу допомогу були пов`язані з розглядом справи; чи поведінка відповідачів під час розгляду справи призвела до затягування розгляду справи, зокрема, чи подавали відповідачі явно необгрунтовані заяви та клопотання, чи відповідачі безпідставно заперечували обставин, які мають значення для справи; чи виконували відповідачі ухвали суду.
Враховуючи вище наведене, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване.
Просить додаткове рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у стягнені з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 понесених судових витрат на правову допомогу повністю.
26.12.2023 ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення. Просить додаткове рішення залишити без змін, у задоволення скарги відмовити.
У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.
Відповідач ОСОБА_3 , представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_9 проти скарги заперечили.
Третя особа - ОСОБА_8 скаргу підтримала.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.
       Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
       Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.               
       Встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 06.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., запис в реєстрі №9935, дата державної реєстрації в ДРРП 13.01.2004року.
       На день укладення договору дарування - 06.12.2003 року, квартира АДРЕСА_1 мала загальну площу 44,0 кв.м, житлову площу 30,5 кв.м, не відповідала вимогам державних будівельних норм і правил до планування квартир та їх газифікації, зокрема: кухня, обладнана газовою плитою, була прохідною, відсутній санвузол, Будинок, в тому числі квартира АДРЕСА_2 перебували у стані зношення будівельних конструкцій більше 60%, що підтверджується Актом огляду будинку, здійсненим управлінням житлового господарства від 1983 року.
У 2004 році, з метою покращення житлових умов відповідач ОСОБА_4 замовила Робочий проект з розширення житлової площі за рахунок добудови, який був виготовлений за замовленням №1/553 від 13.01.2004 р. Державною ліцензованою установою ЛОДБТІ та ЕО і передбачав розширення квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться на 1 поверсі, за рахунок добудови та надбудови в об`ємі 7,00м на 7,50м, не виходячи за геометричні межі фасаду будинку, без використання земельної ділянки, відповідно до техніко-економічних показників Робочого проекту.
       Відповідно до Замовлення № 2/151 від 05.06.2004р. ОСОБА_4 було отримано у ліцензійній організації ЛОД БТІ та ЕО Проект на відповідність будівельним нормам та правилам добудови квартири АДРЕСА_2 .
       Рішенням Міжвідомчої комісії Шевченківського району (витяг з Протоколу №23 розділ 9 від 19.10.2004р) була визнана технічна можливість подальшої експлуатації квартири АДРЕСА_2 з проведеною добудовою.  Дане розширення мало локальний характер і не зайняло площі спільного користування у багатоквартирному будинку (згідно експлікацій поверхових планів у будинку відсутні площі спільного користування, як от коридори, комірки, колясочні, тощо). Внаслідок розширення загальна площа квартири збільшилася до 106,8 кв.м, що підтверджується даними технічного паспорта. Квартира відповідачів після розширення повністю відповідає Проекту на відповідність будівельним нормам та правилам і Робочому проекту розширення житлової площі за рахунок добудови. 
       Згідно даних реєстраційної справи на квартиру, реєстрація права власності на реконструйовану квартиру збільшеної загальної площі квартири з 44,0 кв.м. до 106,8 кв.м відбулась на підставі Довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» N? 2/3298 від 04.10.1018 р., виданої ОСОБА_3 про те, що площа квартири змінилась в результаті переобмірів (а.с. 149 т. 2).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що відповідачі здійснили не реконструкцію, а розширення квартири з метою покращення санітарно-гігієнічних умов проживання в кв.  АДРЕСА_2  (Проект на відповідність будівельним нормам та правилам добудови кв.  АДРЕСА_2 , Робочий проект розширення житлової площі кв.  АДРЕСА_2  за рахунок добудови , абзац 3 Пояснювальної записки до проекту). Позивач отримав право власності на квартиру  АДРЕСА_4 лише 22 жовтня 2004 р., після того, як усі роботи по розширенню квартири відповідачів були завершені та визнана технічна можливість її експлуатації 19.10.2004 р. згідно з Рішенням Міжвідомчої комісії Шевченківського району (витяг з Протоколу №23 від 19.10.2004р). Відповідно до поверхових планів 1-го та 2-го поверхів двоповерхового будинку ( а.с. 35 та 36) у місці примикання одноповерхового флігелю до будинку, в приміщенні квартири АДРЕСА_2  за літ. 8-4 існує лише одна стіна довжиною 3,66 м, яка межує з приміщенням квартири АДРЕСА_5 . Ця суміжна стіна розташована на відстані 1 м від квартири, в якому проживає позивач і за конструктивною ознакою ця стіна є огороджувальною (не несучою) конструкцією. Отже, позивач, який є власником квартири  АДРЕСА_6  не має спільних підсобних (нежитлових) приміщень та спільних несучих або будь-яких інших конструктивних елементів в житловому будинку з відповідачами, а тому загрози його майну з боку квартири відповідачів немає. Квартира АДРЕСА_2  має власні несучі конструкції, які не є несучими конструкціями приміщень інших квартир, а саме - фундамент, який обслуговує приміщення лише цієї квартири та несучі стіни, які сприймають навантаження від перекриття та даху безпосередньо над приміщеннями квартири. Крім цього, квартира АДРЕСА_2  має окреме (автономне) електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині квартири. Відповідачі не мають спільних підсобних або допоміжних приміщень з власниками інших квартир в будинку. Відповідачі здійснили не реконструкцію, а розширення квартири з метою покращення санітарно-гігієнічних умов проживання в кв.  АДРЕСА_2  (Проект на відповідність будівельним нормам та правилам добудови кв.  АДРЕСА_2 , Робочий проект розширення житлової площі кв.  АДРЕСА_2  за рахунок добудови , абзац 3 Пояснювальної записки до проекту). Відповідачі, які розширили власну квартиру, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та їх правонаступники - діти, відкрито та безперервно володіють та користуються своїм майном 17 років. За цей час добудова до квартири АДРЕСА_2 не завдала шкоди довкіллю та житловому будинку, в якому проживає позивач, не виникли деформації, тріщини або інші ушкодження майна позивача. Цей факт означає, що загрози суспільству в цілому та позивачу, зокрема, немає. Навпаки, за рахунок власних коштів та власними силами відповідачі лише збільшили вартість належного їм майна, внаслідок приведення квартири АДРЕСА_2 у відповідність до нормативних вимог покращили санітарно-технічні умови та експлуатаційні якості будинку цілому.
       Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
       Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
       Відповідно до положень ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
       Матеріалами справи встановлено, що реєстрація права власності на об?єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 106,8 кв.м проведена за ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 30122366 (дата, час державної реєстрації: 31.01.2019 р. 09:07:19) на підставі довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» N? 2/3298 від 04.10.1018 р.
       Об`єкт нерухомого майна внаслідок збільшення його площі в експлуатацію не приймався, будівництво з розширення площі квартири відбувалося без дозвільних документів, тобто таке будівництво проводилось самочинно. 
       Відповідно до правового висновку, викладеного в постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 922/476/20, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи, у такій є лише один правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 - договір дарування квартири від 06.12.2003 р., реєстраційний № 9935, згідно якого загальна площа квартири складає 44,0 кв.м, а не 106,8 кв.м. 
       Отже, з моменту самочинної реконструкції квартири до дати незаконної реєстрації права власності на самочинно реконструйовану квартиру (протягом періоду з 2004 р. по 31.01.2019 р.) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вчиняли жодних законних дій по введенню даної квартири в експлуатацію, передбачених чинним законодавством.
       Відтак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не набули у передбаченому законом порядку право власності на реконструйовану квартиру зі збільшеною загальною площею 106,8 кв.м, яку в подальшому відчужили за договором дарування в користь  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 .
Самочинне будівництво - це правопорушення, яке носить триваючий характер.
       На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.
       Однак, виходячи з вимог пред`явленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що такий підлягає задоволенню лише в частині скасування державної реєстрації права власності з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 кв.м за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 30122366 (дата, час державної реєстрації: 31.01.2019 року), тобто скасування першої реєстрації права власності на спірну квартиру зі збільшенням площі до 106,8 кв.м.
       В решті позовних вимог слід відмовити, оскільки задоволення таких не призведе до ефективного способу захисту порушених прав позивача.
       Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2023 року слід скасувати.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 вересня 2023 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Скасувати державну реєстрацію права власності з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 106,8 кв.м за ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 30122366 (дата, час державної реєстрації: 31.01.2019 року).
В решті позовних вимог відмовити.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2023 року скасувати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 12 липня 2024 року.

Головуючий:         Н.П. Крайник 

Судді         Я.А. Левик

               М.М. Шандра