ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2024 року
м. Київ
справа № 754/598/22
провадження № 61-3619св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінський Борис Андрійович,
стягувач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва, у складі судді Таран Н. Г., 
від 03 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Приходька К. П., Писаної Т. О., Журби С. О., від 20 лютого 
2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог скарги
1.           У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінського Б. А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
2.           Скарга мотивована тим, що рішенням Деснянського районного суду 
м. Києва від 26 квітня 2022 року, з врахуванням змін, внесених постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року, у справі № 754/598/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3.            ОСОБА_1 зазначав, що на підставі наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») 
від 30 серпня 2022 року № 219-к було призупинено з 30 серпня 2022 року дію трудового договору, укладеного між ним та ДП «АМПУ».
4.           Під час призупинення дії трудового договору, в силу статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата йому із 30 серпня 2022 року не виплачувалась.
5.           На підставі наказу ДП «АМПУ» від 29 грудня 2022 року № 490-к його було звільнено з роботи 29 грудня 2022 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та вихідну допомогу при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку.
6.           27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б. А. складено довідку-розрахунок № НОМЕР_1/1 заборгованості зі сплати аліментів про те, що станом на 27 липня 2023 року існує заборгованість у сумі - 184 206,81 грн.
7.           Однак під час розрахунку заборгованості в порушення постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, якою затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, не враховано суми коштів, з яких утримання аліментів не проводиться, зокрема вихідну допомогу при звільненні та компенсацію працівникові за невикористану відпустку.
8.           27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б. А. винесено постанови про арешт коштів та майна боржника у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 266 439,47 грн.
9.           Крім того, 27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б. А. винесено повідомлення про внесення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників № 69955346/1.
10.        Заявник вважав безпідставним та необґрунтованими твердження про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів станом на 27 липня 
2023 року за період з 04 жовтня 2022 року по 27 липня 2023 року, оскільки з дати відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 ним належним чином виконуються зобов`язання по сплаті аліментів, а заборгованість є надуманою.
11.        Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:
-                     визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б. А. щодо нарахування йому заборгованості зі сплати аліментів, оформлених довідкою-розрахунком від 27 липня 2022 року № НОМЕР_1/7;
-                     визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б. А. про арешт коштів боржника від 27 липня 2023 року;
-                     визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б. А. про арешт майна боржника від 27 липня 2023 року;
-                     визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б. А. щодо внесення ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру боржників на підставі повідомлення від 27 липня 2023 року №69955347/1.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
12.        Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 
2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 20 лютого 2024 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
13.        Суди попередніх інстанцій вказали, що головний державний виконавець Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінський Б. А. 
у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5.
14.        Також суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що на час складення оспорюваного розрахунку у виконавця не було довідок із розшифруванням отриманих заявником виплат.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15.        У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а подану скаргу задовольнити повністю.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
16.        12 березня 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року.
17.        Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року відкрито касаційне провадження та витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у липні 2024 року надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
18.        Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при залишені без задоволення поданої скарги.
19.        Наголошує, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують неправомірність нарахування заборгованості зі сплати аліментів, оформлених довідкою-розрахунком від 27 липня 2023 року № НОМЕР_1/7, а саме: довідка ДП «АМПУ» від 04 вересня 2023 року № 10-04-01.01-26/99 про дохід 
ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 29 грудня 2022 року; наказ 
ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 219-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » та наказ ДП «АМПУ» від 29 грудня 2022 року №490-к «Про звільнення».
20.        Зазначає, що відповідно до довідки про доходи від 04 вересня 
2023 року йому у грудні 2022 року ДП «АМПУ» нарахувало та виплатило вихідну допомогу при звільненні, а також компенсацію за невикористану відпустку, з яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України 
від 26 лютого 1993 року № 146 утримання аліментів не проводиться.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
21.        У квітні 2024 року ОСОБА_2 подала відзив до Верховного Суду на касаційну скаргу, в якій, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
22.        Зазначає, що для здійснення розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 державний виконавець правомірно використав дані про доходи ОСОБА_1 , отримані від Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України за період з січня 2022 року по день здійснення розрахунку.
23.        Вказує, що пункт 12 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 передбачає, зокрема, що утримання аліментів не провадиться з вихідної допомоги при звільненні і сум неоподаткованого розміру матеріальної допомоги, а також компенсації працівникові за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа при звільненні одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років.
24.        Тому правомірним є те, що з вихідної допомоги у розмірі 64 828,95 грн не здійснюється утримання аліментних виплат, проте сума компенсації ОСОБА_1 у розмірі 161 884,20 грн за невикористану відпустку, що втричі перевищує розмір вихідної допомоги при звільненні, свідчить про отримання боржником компенсації за невикористану відпустку протягом кількох років та відповідно відсутність підстав для застосування до вказаної суми пункту 12 вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України № 146.
Фактичні обставини справи встановлені судами
25.        Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 
2022 року у справі № 754/598/22 позовні вимоги ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).
26.        Постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2022 року в частині визначення розміру аліментів змінено, у зв`язку з чим абзаци 2 та 3 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
27.        Деснянським районним судом м. Києва 08 вересня 2022 року видано виконавчий лист № 754/598/22.
28.        За вказаним виконавчим листом постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б. А. 
від 04 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження.
29.        27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б. А. складено довідку-розрахунок № НОМЕР_1/1 заборгованості зі сплати аліментів згідно з якою станом на 27 липня 2023 року у боржника ОСОБА_1 існує заборгованість у сумі - 184 206,81 грн.
30.        27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б. А. винесено постанову про арешт коштів, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів ОСОБА_1 , крім коштів, що знаходяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 у межах сум звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 266 439,47 грн.
31.        Постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС в 
м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінського Б. А. від 27 липня 2023 року накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 266 439,47 грн.
32.        27 липня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б. А. винесено повідомлення про внесення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників 
№ 69955346/1.
33.        28 серпня 2023 року головним державним виконавцем Подільського ВДВС в м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Полінським Б. А. винесено постанови про виправлення помилки у процесуальних документах, згідно з якими були внесені виправлення до документу «Постанова про арешт коштів боржника» від 27 липня 2023 року та до документу «Постанова про арешт майна боржника» від 27 липня 2023 року, а саме: замість помилкової суми заборгованості 266 439,47 грн, вказано правильну 184 206,81 грн.
34.        Наказом ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 219-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » було призупинено з 30 серпня 2022 року дію трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні.
35.        Наказом ДП «АМПУ» від 29 грудня 2022 року № 490-к «Про звільнення» ОСОБА_1 29 грудня 2022 року було звільнено за пунктом 1 
частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Також було визначено виплатити грошову компенсацію за 51 календарний день невикористаної щорічної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України.
36.        Згідно з довідкою ДП «АМПУ» від 04 вересня 2023 року 
№ 10-04-01.01-26/99 дохід ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 
29 грудня 2022 року склав 974 778,55 грн. В грудні 2022 року сукупний дохід ОСОБА_1 становив 226 713,15 грн, утримання - 46 476,19 грн, а сума до виплати - 180 236,96 грн.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
37.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
38.        За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
39.        Згідно із частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
41.        Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
42.        Відповідно до статті 129^1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
43.        Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
44.        Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
45.        Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
46.        Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
47.        Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
48.        Відповідно до частини третьої та четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.
49.        Згідно частини шостої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.
50.        Постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року визначено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.
51.        Відповідно до пункту 12 вказаного Переліку, утримання аліментів не провадиться із, зокрема, вихідної допомоги при звільненні і сум неоподаткованого розміру матеріальної допомоги, а також компенсації працівникові за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа при звільненні одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років.
52.        Згідно з статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
53.        У розглядуваній справі судами попередніх інстанцій встановлено, що під час виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей державний виконавець здійснював запити до Державної фіскальної служби України, а також до Державної податкової служби України й на основі відповідей із вказаних державних установ здійснив розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментам та склав довідку - розрахунок 
від 27 липня 2023 року № НОМЕР_1/1.
54.        Суди попередніх інстанцій, надавши оцінки наявним у справі доказам, дійшли обґрунтованого висновку про залишення скарги без задоволення, оскільки підстав для виключення будь-яких сум, отриманих боржником за місцем роботи, на момент складення оспорюваного розрахунку у виконавця не було.
55.        Правомірним також є висновок судів попередніх інстанції про дотримання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині накладення арешту на кошти та майно боржника ОСОБА_1 , оскільки постанови про арешт коштів та майно боржника, з врахуванням постанов державного виконавця про виправлення помилок у процесуальних документах від 28 серпня 2023 року, винесені відповідно до вимог статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» та в межах сум заборгованості, визначеної на час складення оспорюваного розрахунку.
56.        Крім того, колегія суддів додатково звертає увагу, що у цій справі відомості про доходи боржника з розшифровкою помісячно, в тому числі компенсаційних виплат та вихідної допомоги, були надані державному виконавцю лише на стадії апеляційного перегляду справи, після чого за відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження, державний виконавець у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 неодноразово складав розрахунки заборгованості зі сплати аліментів.
57.        Наведене може свідчити про здійснення державним виконавцем перерахунку розміру заборгованості, у тому числі з врахуванням отриманих ним відомостей про види доходів боржника за грудень 2022 року.
58.        У разі незгоди з проведеними після липня 2023 року розрахунками заборгованості, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості оскаржити їх до суду у порядку, передбаченому частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
59.        Водночас оспорений у цій справі розрахунок заборгованості, здійснений станом 27 липня 2023 року, втратив свою чинність, а оскарження відповідної довідки-розрахунку, складеної станом на 27 липня 2023 року, не призведе до поновлення прав заявника, які він вважає порушеними (див. постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 644/5974/18, 
від 27 вересня 2023 року у справі № 148/87/23).
60.        Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для залишення без задоволення скарги ОСОБА_1 та за своїм змістом переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
61.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, як це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
62.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
63.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
64.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанцій та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников