ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 вересня 2024 року 
 
м. Київ
 
справа № 712/6326/21
провадження № 61-9706св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Тетяна Іванівна, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Територіальний підрозділ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - Міськрайонне управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Кумаренко Леся Миколаївна, приватний нотаріус Черкаського нотаріального округу Алєксєєв Максим Юрійович,
третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Станіславович, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новік Владислав Ігорович, на    рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від  21  лютого 2023 року у складі судді Пироженко В. Д. та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 червня 2023 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Новікова О. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т. І., Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Територіального підрозділу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - Міськрайонне управління у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Кумаренко Л. М., приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Алєксєєва М. Ю., третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О. С., про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації.
 
Позовну заяву обґрунтував тим, що заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18 стягнуто з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за договором позики від 21 січня 2016 року в розмірі 27 000,00 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 758 700,00 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 587,00 грн, а всього 766 287,00 грн.
 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18 накладено арешт та заборону вчиняти будь-які дії з відчуження 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,021 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, та земельною ділянкою № 80 площею 0,007 га, кадастровий номер 7110136700:04:03:0065, що знаходяться за адресою:    АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 . 
 
На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, та постановами приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. від 20 березня 2019 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .
 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 04 липня 2017 року, ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частки земельної ділянки площею 0,021 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частки вказаної земельної ділянки належить ОСОБА_3 
25 квітня 2019 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Лук`янова Т. І. посвідчила та зареєструвала в реєстрі за № №  403; 404 заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якої вони не заперечують проти перерозподілу земельної ділянки площею 0,021 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , згідно з планом розподілу земельної ділянки, виготовленого сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 . За зверненням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснено розподіл земельної ділянки площею 0,210 га, згідно якого земельна ділянка розподіляється на площі: 0,0105 га - ОСОБА_3 та 0,0105 га - ОСОБА_2 .
 
Згідно з таблицею № 1 «Експлікація земельних угідь», яка наведена у пояснювальній записці інженера-землевпорядника ОСОБА_4 : площа ОСОБА_3 - 0,0105 га землі під житловою забудовою - 0,0105 га малоповерхова забудова відсутня; площа ОСОБА_2 - 0,0105 га, землі під житловою забудовою - 0,0078, малоповерхова забудова - 0,0027 га.
 
З огляду на викладене, позивач стверджував, що перерозподіл земельної ділянки площею 0,210 га із переходом вказаної будівлі у власність ОСОБА_3 позбавляє приватного виконавця Плесюка О. С. звернути стягнення на вказану будівлю у межах ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 712/12599/18, виданого на виконання вищевказаного рішення суду від 12 грудня 2018 року, що порушує його право, як стягувача отримати кошти за рахунок звернутого виконавцем стягнення на цю будівлю в рахунок погашення заборгованості.
 
Також позивач стверджував, що станом на час звернення до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т. І. із заявою про перерозподіл земельної ділянки площею 0,010 га, кадастровий номер: 7110136700:04:030:0066, згідно з планом розподілу земельної ділянки ОСОБА_2 не мав права вільно розпоряджатись цим майном, оскільки достовірно знав про заборону відчуження встановлену судом, та заборону встановлену приватним виконавцем. 
 
Позивач переконував, що такі дії ОСОБА_2 спрямовані на створення перешкод у виконанні судового рішення, тому нотаріус не мала права вчиняти реєстраційні дії по перерозподілу вказаної земельної ділянки.
 
Крім того, позивач зазначив, що 07 травня 2019 року Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0072, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  у Державному земельному кадастрі. 07 травня 2019 року Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  у Державному земельному кадастрі. 
 
Переконував, що оскільки розподіл земельної ділянки площею 0,0210 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, що знаходиться на АДРЕСА_1 був здійсненний протиправно, під час дії арешту та заборони вчиняти будь-які дії з відчуження 1/2 вказаної земельної ділянки, то державна реєстрація земельних ділянок, які утворилися в результаті такого розподілу, а саме земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0072 та земельної ділянки 0,0105га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073 у Державному земельному кадастрі здійснена міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 07 травня 2019 року підлягає скасуванню. 
 
З огляду на викладене, з урахуванням неодноразових заяв про зміну предмета позову та доповнення підстав позову, позивач остаточно просив суд:
 
-  визнати протиправними дії приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т. І. щодо засвідчення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечують проти перерозподілу земельної ділянки площею 0,0210 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 ,  згідно з планом розподілу земельної ділянки площею 0,0210 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, що знаходиться на АДРЕСА_1 , зареєстрованого в реєстрі за № 403; 404, відповідно до якого площа ОСОБА_3 - 0,0105 га, ОСОБА_2 - 0,0105 га; 
 
-  скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0072, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному земельному кадастрі, здійснену Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 07 травня 2019 року;
 
-  скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у Державному земельному кадастрі, здійснену Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області 07 травня 2019 року;
 
-  скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки, вчинений державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Кумаренко Л. М. 08 травня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рішення державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Кумаренко Л. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46819435 від 13 травня 2019 року щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 ;
 
-  скасувати запис № 43835040, вчинений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвим М. Ю. 03 вересня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алєксєва М. Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60226930 від 07 вересня 2021 року щодо реєстрації права власності на житловий будинок з мансардним поверхом під літ. «К», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073, за ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що поділ  земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,021 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, відбувся з метою виділення частки в натурі із складу цієї земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності, та на яку дія обмежень, що визначені ухвалою суду від 03 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18, не розповсюджувалось. 
Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державна реєстрація земельних ділянок, кадастровий номер 7110136700:04:030:0072 та 7110136700:04:030:0073, відбулася згідно законодавства України та не порушує інтереси позивача.
 
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приватні нотаріуси Черкаського міського нотаріального округу Лук`янова Т. І., Алєксєєв М. Ю.   та державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Кумаренко Л. М. є неналежними відповідачами у цій цивільній справі.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 липня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Новік В. І., залишено без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2023 року - без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що таке судове рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами немає. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи  
 
У червні 2023 року  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новік В. І., із застосуванням засобів електронної пошти звернувся до   Верховного Суду із касаційною скаргою нарішення Соснівського районного суду м. Черкаси від  21  лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 липня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду: від 12 жовтня 2020 року у справах № 521/8260/17 та № 750/7799/18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 24 березня 2020 року у справі № 704/1410/18, від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, від 07 жовтня 2020  року у справі № 755/17944/18, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18, від 26 травня 2021 року у справі № 727/2525/20 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України). Зазначає також, що судами прийнято судові рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:
 
-  не звернули увагу на те, що станом на час звернення до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т. І. і заявою про перерозподіл земельної ділянки площею 0,0210 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , згідно з планом розподілу земельної ділянки ОСОБА_2 не мав права вільно розпоряджатись цим майном, оскільки достовірно знав про арешт, накладений ухвалою Соснівського районного суду  м. Черкаси від 03 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18, та арешт всього нерухомого та рухомого майна, накладений постановою приватного виконавця Плесюка О. С. про арешт майна боржника від 20 березня 2019 року ВП № НОМЕР_2;
 
-  не надали належної оцінки тому, що на момент здійснення перерозподілу земельної ділянки  площею 0,0210 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходився будинок;
 
-  проігнорували, що перерозподілом земельної ділянки площею 0,0210 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , змінено конфігурацію цієї земельної ділянки, в результаті якої житловий будинок розміщений на цій земельній ділянці перейшов у власність  ОСОБА_3 ; 
 
-  не врахували, що дії ОСОБА_2 при укладенні правочину, а саме заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріуом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т. І. та зареєстрованою в реєстрі за номерами 403 і 404, відповідно до якої вони не заперечують проти перерозподілу земельної ділянки площею 0,021 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , згідно з планом розподілу земельної ділянки, спрямовані на зміну цивільних прав та обов`язків, а відповідна заява є двостороннім правочином, у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та створює перешкоди у виконанні судового рішення у справі № 712/12599/18;
 
-  не звернули увагу на те, що неналежність відповідачів, а саме приватних  нотаріусів та державного реєстратора, не тягне за собою відмову у задоволенні позову в повному обсязі, а лише в частині цих осіб.
У вересні 2023 року  ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Кожем`як М. О., із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну ОСОБА_1 , в якому зазначила про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 30 червня 2023 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від  21  лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 липня 2023 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.   
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2023 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строку для усунення недоліків, зокрема заявнику запропоновано надати докази сплати судового збору та докази надсилання копії касаційної скарги листом з описом вкладення на адресу інших учасників справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у  справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 з підстав визначених  пунктом 1 частини другої статті 389  ЦПК України; витребувано із Соснівського районного суду м. Черкаси матеріали цивільної справи № 712/6326/21; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.   
 
У вересні 2023 року матеріали справи № 712/6326/21 надійшли до Верховного Суду.  
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є  неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3  частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з  урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18 в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, накладено арешт та заборону вчиняти будь-які дії з відчуження 1/2 частини земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,021 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, та земельною ділянкою № НОМЕР_1 площею 0,007 га, кадастровий номер 7110136700:04:03:0065, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 .
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 грудня 2018 року у справі  № 712/12599/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 21 січня 2016 року в розмірі 27 000,00  дол. США, що в еквіваленті до національної валюти становить 758 700,00 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 7 587,00 грн, а всього 766 287,00 грн.
 
На виконання вказаного рішення суду, Соснівським районим судом м. Черкаси 13  березня 2019 року видано виконавчий лист № 712/12599/18, який знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С., та за яким постановою приватного виконавця від 20 березня 2019  року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.
 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О. С. від 20 березня 2019 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 у межах суми стягнення з врахуванням виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 843 415,70 грн.
 
Факт накладення вказаного арешту підтверджується наявним в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 20 березня 2019 року № 160357971. 
 
Також судами встановлено, що 04 червня 2007 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010777500852 зареєстрований державний акт серії ЯГ № 621969 на право приватної власності ОСОБА_2 та його  дружини ОСОБА_2 (по 1/2 частки) на земельну ділянку площею 420,00 кв. м, кадастровий номер 7110136700:04:030:0025, що розташована на АДРЕСА_3 . 
 
Вказаний державний акт був виданий на підставі рішення Черкаської міської ради від 21 грудня 2016 року.
 
За даними Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки площею 420,00 кв. м, кадастровий номер 7110136700:04:030:0025, було здійснено поділ на  земельні ділянки: площею 210,00 кв. м, кадастровий номер 7110136700:04:030:0060, яку зареєстровано з ОСОБА_2 (реєстраційний номер 14942038 від 13 червня 2016 року), та площею 210,00 кв. м, кадастровий номер 7110136700:04:030:0061, яку зареєстровано за ОСОБА_3 (реєстраційний номер 14942518 від 13 червня 2016 року).
Згідно з даними державного земельного кадастру щодо земельних ділянок за кадастровими номерами: 7110136700:04:030:0060, площею 210,00 кв. м., та 7110136700:04:030:0061, площею 210,00 кв. м, здійснено об`єднання земельних ділянок на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 04 серпня 2016 року та створена земельна ділянка, кадастровий номер 7110136700:04:030:0062, площею 420 кв. м.
 
Щодо земельної ділянки, кадастровий номер 7110136700:04:030:0062, площею 420,00 кв. м. здійснено поділ на земельні ділянки: кадастровий номер 7110136700:04:030:063, площею 70,00  кв.  м; кадастровий номер  7110136700:04:030:064, площею 70,00  кв.  м; кадастровий номер 7110136700:04:030:065, площею 70,00  кв.  м; кадастровий номер 7110136700:04:030:066, площею 210,00 кв. м, на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 28 травня 2016 року.
 
Земельна ділянка, кадастровий номер 7110136700:04:030:063, площею 70,00 кв. м зареєстрована за ОСОБА_3 , а земельна ділянка, кадастровий номер 7110136700:04:030:064, площею 70,00 кв. м, зареєстрована за ОСОБА_6 14 червня 2017 року.
 
Надалі земельна ділянка, кадастровий номер 7110136700:04:030:065, площею 70,00 кв. м та земельна ділянка, кадастровий номер 7110136700:04:030:066, площею 210,00 кв. м, зареєстрований за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (реєстраційний номер 19475381 від 10 березня 2017 року).
 
У зв`язку зі зверненням до національної кадастрової системи 06 травня 2019  року   ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, кадастровий номер 7110136700:04:030:066, площею 210,00 кв. м, здійснено поділ цієї земельної ділянки та присвоєно кадастрові номери: 7110136700:04:030:0072 (площа 105,00 кв. м) та за номером 7110136700:04:030:0073 (площа 105,00 кв. м).
 
25 квітня 2019 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Лук`янова Т. І. посвідчила та зареєстровала в реєстрі за № 403; № 404 заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якої вони не заперечують проти перерозподілу земельної ділянки площею 0,021 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , згідно з планом розподілу земельної  ділянки, виготовленого сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 .
 
Розподіл земельної ділянки площею 0,210 га здійснено наступним чином, а саме: ОСОБА_3 відведено земельну ділянку площею 0,0105 га,  а ОСОБА_2 - площею 0,0105 га. 
Відповідно до пояснювальної записки інженера-землевпорядника ОСОБА_4 земельна ділянка площею 0,0210 га, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних долях по частини на підставі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 липня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвим М. Ю., кадастровий номер земельної ділянки 7110136700:04:030:0066.
 
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 травня 2019 року № 166256174, земельна ділянка, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073, площею 0,0105 га зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .
 
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7110043592019, 07 травня 2019 року Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0072, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  у Державному земельному кадастрі.
 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку               № НВ-7110043582019, 07 травня 2019 року Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкасах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  у Державному земельному кадастрі.
 
03 вересня 2021 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на житловий будинок з мансардним поверхом під літ. «К» на АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 7110136700:04:030:0073 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60226930 від 07 вересня 2021 року, прийняте приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвим М. Ю.
 
Правове обґрунтування 
 
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
За нормами статей 11-14 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування.
 
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
 
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.
 
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
 
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
 
Частинами першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. 
 
Частинами першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
 
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
 
Положеннями статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
 
Статтею 88 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) врегульовано володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.
 
Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
 
Статтею 27 Закону України «Про державний земельний кадастр» зазначено, що поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Відповідно до статей 202, 204 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до закону.
 
Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею                         79-1 ЗК України.
 
Частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
 
Відповідно до пункту другого частин другої статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
 
Згідно з частинами третьою - шостою, десятої статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально. Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
 
Статтею 56 Закону України «Про землеустрій» визначено перелік документів, які повинна включати технічна документація із землеустрою щодо поділу та об?єднання земельних ділянок, а саме: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
 
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Так, частиною першою статті  5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час вчинення реєстраційних дій державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що поділ  земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,021 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, відбувся з метою виділення частки в натурі із складу цієї земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності, та на яку дія обмежень, що визначені ухвалою суду від 03 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18 не розповсюджувалось. 
 
Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державна реєстрація земельних ділянок, кадастровий номер 7110136700:04:030:0072 та 7110136700:04:030:0073, відбулася згідно законодавства України та не порушує інтереси позивача.
 
Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що приватні нотаріуси Черкаського міського нотаріального округу Лук`янова Т. І., Алєксєєв М. Ю.   та державний реєстратор Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Кумаренко Л. М. є неналежними відповідачами у цій цивільній справі.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справах № 521/8260/17 та № 750/7799/18, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17, від 24 березня 2020 року у справі № 704/1410/18, від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, від 07 жовтня 2020  року у справі № 755/17944/18, від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18, від 26 травня 2021 року у справі № 727/2525/20, є безпідставними з огляду на таке.
 
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19. 
 
У постанові від 12 жовтня 2020 року у справі № 521/8260/17 за позовом про визнання недійсним договору дарування квартири, Верховний Суд погодився із висновками апеляційного суду про те, що оскільки внутрішня воля сторін оспорюваного правочину була направлена не настання правових наслідків укладення такого договору, а на уникнення звернення стягнення на належне на праві власності  відповідача нерухоме майно, то позов підлягає задоволенню, а оспорюваний правочин - визнанню недійсним.
У постанові від 12 жовтня 2020 року у справі № 750/7799/18 за позовом про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, Верховний Суд, погодився з висновками апеляційного суду про те, що оскільки на момент передачі відповідачем на підставі договору від 30 травня 2018 року прав вимоги до ТОВ «Інтрансавтострой» на користь близького родича - сина, він був обізнаний про наявність у Центральному відділі державної виконавчої служби місті Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитними договорами, то відповідач міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання зазначених судових рішень про стягнення з нього заборгованості на користь позивача. Дії відповідача не можна визнати добросовісними у розумінні пункту 6 частини першої та частини третьої статті 3 ЦК України, а отже позовні вимоги про визнання недійсним договору відступлення права вимоги підлягають задоволенню.
 
У постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 за позовом про визнання недійсним договору дарування квартири, Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої  і апеляційної інстанцій та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що сукупність наведених у справі обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
 
У постанові від 24 березня 2020 року у справі № 704/1410/18 за позовом про визнання недійсним договору дарування комплексу будівель та споруд (ринку), Верховний Суд, погоджуючись із висновками апеляційного суду про задоволення позовних вимог, виходив із того, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам іншої особи, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
 
У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17 за позовом про визнання договорів дарування недійсними, скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно, Верховний Суд, змінюючи постанову апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування та викладаючи її мотивувальну частину новій редакцій, виходив із того, що апеляційний суд, встановивши, що відповідач відчужив майно на підставі договорів дарування на користь свого сина після виникнення у нього зобов`язання із поверненням суми позики, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив договори дарування, які порушують права кредитора та які направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника, зробив обґрунтований висновок про визнання договорів недійсними. Разом із тим апеляційний суд помилково вказав, що ці договори є фіктивними, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.
 
У постанові від 07 жовтня 2020  року у справі № 755/17944/18 у справі про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання приватного нотаріуса внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації речових прав на зазначену квартиру, Верховний Суд, погодуючись із висновками апеляційного суду про часткове задоволення позовних вимог, виходив із того, що відповідач, відчужуючи за нотаріальною згодою своє дружини, належну йому на праві власності, але набуту за час шлюбу, спірну квартиру сину від попереднього шлюбу, був достовірно обізнаний про розгляд Голосіївським районним судом м. Києва справи за позовом про стягнення боргу, штрафних санкцій, процентів та збитків, так як був учасником справи, брав участь у розгляді справи. Тож відповідач (боржник) та його дружина, могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики. Той факт, що на час укладення договору купівлі-продажу між відповідачами ще не було ухвалено рішення суду про стягнення боргу не впливає на правильне вирішення судом спору та  правильне застосування норм матеріального права. При цьому апеляційний судом встановлено, що позов про стягнення боргу подано позивачем
до укладення відповідачами договору дарування, про що відповідачі знали. А тому про матеріальні претензії позивача до відповідачів вже було відомо останнім.  
 
У постанові від 20 травня 2020 року у справі № 922/1903/18 за заявою про визнання товариства банкрутом, в частині розгляду заяви в межах цієї справи про визнання недійсними договору про заміну боржника у зобов`язані та договору про внесення змін до нього, Верховний Суд погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів, з огляду на те, що вони не відповідають критеріям розумності, не мають на меті добросовісне виконання зобов`язань, а фактично направлені на зменшення розміру активів боржника. Також Верховний Суд погодився з висновками судів про те, що на час укладення договору про заміну боржника Товариство вже не могло виконувати власні фінансові зобов`язання, а додаткове фінансове зобов`язання, отримане від третьої особи суперечить вимогам частини п`ятої статті 203 ЦК України.
 
У постанові від 26 травня 2021 року у справі № 727/2525/20 за позовом про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири, Верховний Суд, скасовуючи постанову апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходив із того, що в оскаржуваній постанові апеляційний суд не спростував правильних висновків суду першої інстанції про те, що позивачка усвідомлювала наслідки невиконання грошових зобов`язань перед відповідачем, у результаті чого останній звернувся до суду із позовом до неї, а позивачка, у свою чергу, після отримання ували про відкриття  провадження у справі відчужила наявне у неї нерухоме майно на підставі оскаржуваного правочину щоб уникнути стягнення за рахунок цього майна.
 
Натомість у справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій, вирішували спір сторін про визнання дій приватного нотаріуса щодо засвідчення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перерозподіл їх земельної ділянки протиправними і скасування державної реєстрації, і суди першої та апеляційної інстанцій на підставі аналізу наявних у справі доказів встановили, що поділ  земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,021 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, відбувся з метою виділення частки в натурі із складу цієї земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності, та на яку дія обмежень, що визначені ухвалою суду від 03 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18, не розповсюджувалось.
 
Отже, у наведених заявником постановах суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини справ та відсутні достатньо спільні риси між спірними правовідносинами, а тому доводи заявника про не врахування висновків судів касаційної інстанції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є  безпідставним.
 
Аргументи касаційної скарги про те, що станом на час звернення до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т. І. і заявою про перерозподіл земельної ділянки площею 0,0210 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , згідно з планом розподілу земельної ділянки ОСОБА_2 не мав права вільно розпоряджатись цим майном, оскільки достовірно знав про арешт, накладений ухвалою Соснівського районного суду  м. Черкаси від 03 грудня 2018 року у справі № 712/12599/18, та арешт всього нерухомого та рухомого майна, накладений постановою приватного виконавця Плесюка О. С. про арешт майна боржника від 20 березня 2019 року ВП № НОМЕР_2, Верховний Суд відхиляє, оскільки вказане обтяження було накладено лише на 1/2 частину спірної земельної ділянки яка перебувала у власності ОСОБА_2 , і воно не могло бути перешкодою для реєстрації права власності на частину земельної ділянки за ОСОБА_3 , оскільки вона виділяла свою 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, на яку не було зареєстроване обтяження.
 
Доводи касаційної скарги про те, що на момент здійснення перерозподілу земельної ділянки  площею 0,0210 га, кадастровий номер 7110136700:04:030:0066, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходився будинок, є безпідставними оскільки відповідно до наявної у матеріалах справи пояснювальної записки інженера-землевпорядника ОСОБА_4 будівля на спірній земельній ділянці не була зареєстрована в реєстрі речових прав, а отже цей об`єкт в розумінні цивільного законодавства був лише будівельним матеріалом. Доказів протилежного матеріали справи не містять і позивачем не надано суду.
 
Інші наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Водночас Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). 
 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню  без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Новік Владислав Ігорович, залишити без задоволення.   
 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від  21  лютого 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 08 червня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	І. Ю. Гулейков          	
 	Р. А. Лідовець          	
 	Д. Д. Луспеник