ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5078/24 Справа № 932/6357/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді : Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінськогорайонного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 перебував на вихованні у закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування - Магдалинівській спеціальній загально-освітній школі-інтернаті з 29.10.2002 року, тобто з 8-річного віку. Місце походження ОСОБА_1 , у розумінні Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», є місто Дніпро, оскільки обставини, що призвели до позбавлення ОСОБА_1 батьківського піклування (відмова батьків) мали місце в м.Дніпропетровськ (нині м.Дніпро), біологічні батьки ОСОБА_1 на момент відмови від його піклування проживали в м.Дніпро. ОСОБА_1 отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування 17.06.1994 року у зв`язку з відмовою батьків від виховання дитини, що підтверджується їх письмовою згодою, яка була засвідчена нотаріально. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування підтверджується даними обліково-статистичної картки дитини № 0300440 . В період з 17.02.2016 по 29.09.2017 року ОСОБА_1 були подані заяви та звернення до Дніпровської міської ради з проханням про отримання соціального житла, при цьому законодавство України не вимагає активних дій з боку особи, яка має право на отримання соціального житла. Натомість законодавство покладає обов`язок на орган місцевого самоврядування забезпечити таку категорію осіб (в даному випадку - дитину, позбавлену батьківського піклування) житлом. Згідно частини першої ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у редакції Закону від 13.10.2010 року: «Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання.». 
З 20.10.2017 року позивач перебуває на соціальному квартирному обліку за №1. 15 січня 2018 року Державним департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 13,3 кв.м. Довідкою Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради 04.09.2018 №16/408 підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на соціальному квартирному обліку. Статтею 1 Закону, визначено поняття соціального житла, відповідно до якого, соціальним житлом вважається - жила площа, яка надається за нормами державних соціальних стандартів відповідно до законодавства за рахунок державного та/або комунального житлового фонду. Проте надана за вказаним ордером на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 приміщенні за вказаною адресою не с соціальним житлом у розумінні положень Закону України «Про житловий фонд соціального призначення». 
Оскільки ОСОБА_1 перебуває на соціальному квартирному обліку та знятий з нього не був, то це означає, що надана кімната в гуртожитку на підставі ордеру серія НА №10 не є житловим приміщенням для постійного проживання в розумінні ст. 33 Закону. Не зважаючи на вищевикладене, позивача по даний час не було забезпечено відповідним соціальним житлом у розумінні Закону. Так як ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, які можуть проживати у гуртожитках, адже кімнати в гуртожитках надаються саме для тимчасового проживання у період роботи, навчання або інших виняткових випадках, передбачених ст. 127 ЖК України, то це ще раз підтверджує той факт, що виданий ордер серія НА №10 для проживання ОСОБА_1 - не є житловим приміщенням для постійного проживання. Законом не передбачено вчинення будь-яких активних дій з боку суб`єкта права, що має статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. Отже, порушення права ОСОБА_1 на отримання ним соціального житла, було допущено Дніпропетровською міською радою (нині - Дніпровська міська рада) шляхом невиконання своїх обов`язків, покладених на неї, відповідно до чинного на момент досягнення ОСОБА_1 18-річного віку (25 травня 2012 року) законодавства. Представник позивача зазначає, що норми Закону, які зобов`язують орган місцевого самоврядування (в даному випадку Дніпровська міська рада) надати ОСОБА_1 соціальне житло, діяли протягом усього періоду, починаючи з досягнення ним 18-річного віку до сьогодні, та діють досі. Вищезазначене право ОСОБА_1 було порушено саме пасивною поведінкою Дніпропетровської міської ради, а згодом Дніпровської міської ради, як органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, дане правопорушення є триваючим досі. Те приміщення, що було виділене на підставі зазначеного ордеру НА № 10, не відповідає встановленим законодавством, санітарним та технічним нормам, тому воно є непридатним для проживання. У приміщенні протікає стеля, відсутній ремонт, стіни коридору та самої кімнати уражені грибком (цвіллю), що можуть викликати алергії, захворювання шкіри, дихальних шляхів, захворювання опорно-рухового апарата, приміщення не опалюється, також кімната не умебльована. Видача ордеру на житлову площу серія НА №10 від 15.01.2018 року сторона позивача не вважає активною поведінкою з боку Дніпровської міської ради, і тим більше не вважає таку дію виконанням свого обов`язку надати ОСОБА_1 соціальне житло, вказаний 
Ордер був виданий на підставі Розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 11.01.2018 року №8. Однак, згідно частини другої ст. 22 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», жилі приміщення за договором найму соціального житла надаються громадянам на підставі рішення органу місцевого самоврядування, договір найму між ОСОБА_1 та власником приміщення укладений не був. Після отримання вищевказаного ордеру, позивач звернувся, в тому числі, до Дніпровської міської ради зі скаргою на те, що пропоноване житло не відповідає санітарним, технічним вимогам, архітектурно-планувальним та санітарно-гігієнічним, як того вимагають приписи частини шостої ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та частини четверної ст. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення». Однак Дніпровська міська рада проігнорувала аргументи, викладені у скарзі, надавши відповідь, суть якої не стосується предмету скарги, вважаючи надання житла, непридатного для проживання, реалізацією права ОСОБА_1 на соціальне житло. 
Із змісту відповіді на скаргу вбачається, що Дніпровська міська рада вважає, що реалізувала право на житло ОСОБА_1 , надавши приміщення не придатне для проживання, що в свою чергу є порушенням ст. 33 Закону в тій частині, що органи місцевого самоврядування забезпечують дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа протягом місяця у позачерговому порядку впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати санітарним і технічним вимогам. А також, частини 4 ст. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» про те, що соціальне житло має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним нормам, установленим державними будівельними нормами щодо такого житла, та бути придатними для проживання. Натомість, позивача вважає, що намагання надати ОСОБА_1 житло, непридатне для проживання, свідчить про бездіяльність Дніпровської міської ради в частині виконання свого обов`язку як органу місцевого самоврядування, який покладений на нього відповідно до чинного законодавства України та, відповідно, реалізації права ОСОБА_1 на соціальне житло. 
Просив визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо вирішення питання забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам; зобов`язати Дніпровську міську раду та Виконавчий комітет Дніпровської міської ради прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам.
Рішенням  Бабушкінськогорайонного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо вирішення питання забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам, протиправною. 
Зобов`язано Дніпровську міську раду прийняти рішення щодо забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впорядкованим соціальним житлом, яке має відповідати архітектурно-планувальним, технічним нормам і санітарно-гігієнічним вимогам.
В апеляційній скарзі представник Дніпровської міської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що до компетенції міських рад не належить прийняття рішень щодо забезпечення житлом,в тому числі і соціального призначення, а належить до повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування, а не представницького органу місцевого самоврядування.
До участі у справі не залучено у якості третьої особи департамент соціальної політики Дніпровської міської ради, оскільки рішення може вплинути на його права та обов`язки. 
   В судове засідання з`явився представник Дніпровської міської ради -Конарева С.К. . ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить конверт з відміткою «адресат відстуній за вказаною адресою». 
Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з  таких підстав. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що Дніпровською міською радою було допущено порушення права ОСОБА_1 на отримання соціального житла шляхом невиконання обов`язків, покладених на неї відповідно до чинного на момент досягнення ОСОБА_1 18-річного віку (25 травня 2012 року) законодавства. Надання ОСОБА_1 ордеру на житлову площу не є наданням соціального житла у розумінні ст. 22 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення».
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на вихованні у закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування - Магдалинівській спеціальній загально-освітній школі-інтернаті з 29.10.2002 року.
ОСОБА_1 отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування 17.06.1994 року у зв`язку з відмовою батьків від виховання дитини, що підтверджується їх письмовою згодою, яка була засвідчена нотаріально. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування підтверджується даними обліково-статистичної картки дитини № 0300440 . 
В період з 17.02.2016 року по 29.09.2017 року ОСОБА_1 були подані заяви та звернення до Дніпровської міської ради з проханням про отримання соціального житла. 
ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 18.06.2009 року у позачерговій черзі за № 194 , а у списку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування за № 21 . Вказане підтверджується рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18.06.2009 року № 223 «Про постановку громадян на облік», яким ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік та включено у список на позачергове отримання житлової площі по категорії «Особа, яка повернулася з дитячого державного закладу, від опікуна чи піклувальника».
Згідно з довідкою від 09.02.2017 року з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію ОСОБА_1 за його заявою було надано жиле приміщення у Комунальному закладі «Дніпровський міський соціальний гуртожиток Дніпровської міської ради» за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав до 30.10.2017 року. 
Рішенням виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 20.10.2017 року № 201 «Про соціальний квартирний облік» ОСОБА_1 за його заявою та наданими ним документами зараховано на соціальний квартирний облік. З 20.10.2017 року позивач перебуває на соціальному квартирному обліку за №1. 
15 січня 2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 13,3 кв.м., постійно. 
Довідкою Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради 04.09.2018 року №16/408 підтверджується факт перебування ОСОБА_1 на соціальному квартирному обліку. 
В обгрунтуання позовних вимог позивач посилався на те, що надана відповідно до ордеру житлова площа в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 не відповідає санітарним та технічним нормам, передбаченим для соціального житла, та є такою, що є непридатною для проживання, що вказана житлова площа не с соціальним житлом у розумінні положень Закону України «Про житловий фонд соціального призначення».
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування та повинен був бути забезпечений соціальним житлом , що підтверджується його перебуванням на вихованні у закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування - Магдалинівській спеціальній загально-освітній школі-інтернаті з 29.10.2002 року та даними обліково-статистичної картки дитини № 0300440 .
Також статус ОСОБА_1 підтверджено рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18.06.2009 року № 223 про взяття його на квартирний облік та включення у список на позачергове отримання житлової площі по категорії «Особа, яка повернулася з дитячого державного закладу, від опікуна чи піклувальника», він перебуває на квартирному обліку з 18.06.2009 року у позачерговій черзі за №194, а у списку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування за №21. 
Рішенням виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 20.10.2017 року № 201 ОСОБА_1 за його заявою та наданими ним документами зараховано на соціальний квартирний облік. З 20.10.2017 року позивач перебуває на соціальному квартирному обліку за №1. 
15 січня 2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті АДРЕСА_3 , жилою площею 13,3 кв.м., постійно. 
Встановлені обставини спростовують доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не має статусу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування та не має права на соціальне житло.
Статтею 46 Житлового Кодексу України передбачено, що поза чергою жиле приміщення надається, зокрема,: дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  
Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають право на позачергове отримання жилого приміщення, за умови їх перебування у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент досягнення 23-річного віку. 
Судом встановлено, що позивач перебував у встановленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент досягнення 23-річного віку мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування з 17.06.1994 року, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 18.06.2009 року у позачерговій черзі за № 194 , а у списку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування за № 21 . З 20.10.2017 року позивач перебуває на соціальному квартирному обліку за №1. 
Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання.
Позивач не був забезпечений соціальним житлом, чим було допущено з боку міської ради бездіяльність.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серія НА № 10 на право зайняття житлової площі та реєстрацію в кімнаті № 315 за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 13,3 кв.м., постійно. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що зазначена кімната не придатна для проживання. Зазначене відповідачем не спростовано. 
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що надана кімната в гуртожитку на підставі ордеру серія НА №10 не є житловим приміщенням для постійного проживання в розумінні ст. 33 Закону та, що позивача по час розгляду справи не було забезпечено відповідним соціальним житлом є правильним. 
Доводи про те, що до компетенції міських рад не належить прийняття рішень щодо забезпечення житлом, в тому числі і соціального призначення, а належить до повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування, не можуть бути прийнятими до уваги.
Частииною 3 ст. 2 Закону україни «Про житловий фонд соціального призначення» встановлює, що соціальне житло надається органами місцевого самоврядування. 
15 січня 2018 року Департаментом житлового господарства саме Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_1 був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку.
Таким чином питання щодо забезпечення соціальним житлом вирішується органами місцевого самоврядування, до яких належать міські ради та виконкоми.Тому суд першої інстанції обгрунтовано поклав обов`язок забезпечення позивача соціальним житлом на орган місцевого самоврядування. 
Посилання на т, що до участі у справі не залучено у якості третьої особи департамент соціальної політики Дніпровської міської ради, оскільки рішення може вплинути на його права та обов`язки є безпідставним. Департамент соціальної політики утворено Дніпровською міською радою і є їй підконтрольний, тому судове рішення ніяким чином не може вплинути на його права та обов`язки, оскільки обов`язок забезпечення позивача соціальним житлом покладено на орган місцевого самоврядування, а Департамент таким не є. 
Інші доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.        
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Керуючись ст. ст. 368,375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.
Рішення  Бабушкінськогорайонного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

    Судді: