ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 серпня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/396/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,     
за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року (суддя Казанчук Г.П.) в адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною  відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби позивача на  підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;  зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби позивача на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4  статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що до рапорту позивач надав належно оформлені документи, а тому відмова в звільненні є неправомірною.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.    
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив військову службу в зв`язку з мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 . 
ОСОБА_1 09.01.2024 було складено на ім`я командира Військовій частині НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю.
Вказаний рапорт був направлений адвокатом позивача поштовим засобом зв`язку.
Листом за підписом командира ВЧ НОМЕР_1 повідомлено ОСОБА_1 про неналежне направлення рапорту, а також про відсутність правових підстав для його звільнення, адже подані документи не доводять необхідність здійснення догляду за матір`ю на постійній основі. 
ОСОБА_1 вважає таке рішення протиправним, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Статтею 3 названого Закону передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є  Конституція України, цей Закон, Закон України  «Про оборону України», «Про Збройні Сили України»,  «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Пунктом 2 Положення передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Пунктом 7 Положення встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом 225 Положення № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною  третьою,  пунктом 2  частини четвертої,  пунктом 3  частини п`ятої та  пунктом 3  частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Пунктом 233 Порядку встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що позивач має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу, та належних  документів, які підтверджують наявність законодавчо визначених підстав.
Матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечується, що до рапорту про звільнення ОСОБА_1 було додано, серед іншого, копію висновку ЛЛК № 853 від 28.12.2023 форми № 080-2/о.
Натомість командир ВЧ НОМЕР_1 зауважив, що належним документом, який може підтвердити необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою, є висновок МСЕК, який до рапорту не надався.
Колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, ретельно проаналізувавши положення чинного законодавства, вірно вказав, що медико-соціальна експертна комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності. Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.
Такий висновок суду не спростовується, а навпаки, підтверджується доводами апеляційної скарги.
Водночас, за висновком суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції щодо відсутності достатніх підстав для задоволення рапорту позивача, останнім не спростований.
Як вірно зауважив суд першої інстанції, висновок лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Новомиргородська міська лікарня імені Юрія Липи» від 28.12.2023 № 853 містить рекомендацію отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
При цьому суд дійшов вірного висновку, що саме по собі поняття «догляд на непрофесійній основі»  не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже останній передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
          
                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року в адміністративній справі № 340/396/24 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 20 серпня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 20 серпня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова