Справа № 944/6860/23                                Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П. 
Провадження № 22-ц/811/1622/24                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1  за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, що в процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 1162-6005. Стверджує, що вищезазначений кредитний договір разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, з якими позичальник попередньо ознайомлений. Зазначає, що для підписання кредитного договору позичальнику надано одноразовий ідентифікатор А9139, використання якого є моментом підписання договору. Вказує, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір не був би укладеним, а кредитні кошти не перераховані відповідачу, відтак відповідач здійснив усі дії, необхідні для підписання кредитного договору, що свідчить про її свідомий вибір щодо укладення договору. За умовами кредитного договору відповідачу надано кредит в розмірі 3800 грн. строком на 300 календарних днів із стандартною процентною ставкою, що становить 3,0 % в день. Вважає, що надавши відповідачу кредит за умовами кредитного договору № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року повністю виконало взяті на себе зобов`язання. Наголошує, що внаслідок порушення умов виконання кредитного договору у ОСОБА_1  виникла заборгованість, яка станом на 02 жовтня 2023 року становить 28386,00 грн., що складається із: простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 3800 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 24586,00 грн. В подальшому позичальнику направлено вимогу про усунення порушення умов кредитного договору № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року щодо сплати процентів на строк понад одного місяця, однак така вимога не виконана позичальником. На думку позивача, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом до настання дати закінчення строку кредитування. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року в розмірі 28386,00 грн.      
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі28386 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в розмірі 2147,20 грн.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що укладений між сторонами кредитний договір № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року є споживчим, тому на нього поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», який передбачає, що сукупна сума неустойки, нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, а сукупна сума неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір якого не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором і не може бути збільшена за домовленістю сторін.Зазначає, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено включати в договори зі споживачами умови, які є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вказує, що нарахування процентів за користування кредитними коштами може здійснюватися лише в межах погодженого сторонами договору строку кредитування, а після спливу цього строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом припиняється, відтак нарахування процентів обмежене 14 днями і становить 1330 грн. Вважає, що загальна сума заборгованості, яка може бути стягнута з ОСОБА_1 становить 7030 грн., з яких 3800 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1330 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та 1900 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, що на його думку, відповідатиме засадам розумності та справедливості. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 7030 грн. заборгованості.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2024 року про відкриття апеляційного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року вирішено розглядати без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  – ОСОБА_2  подав клопотання про розгляд справи за участі сторін, мотивуючи його необхідністю надання пояснень по суті апеляційної скарги.
Враховуючи те, що в розумінні положень ЦПК України справа є малозначною, не відноситься до тих, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, ціна позову становить 28386 грн., що значно менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, спірні правовідносини не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, в апеляційній скарзі не наведені обставини справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без повідомлення сторін, а сторони не позбавлені можливості викладати свої доводи та аргументи на підтримання своєї позиції в апеляційній скарзі, поясненнях, відзивах на апеляційну скаргу, думка сторін щодо можливості розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження враховується судом, однак не є обов`язковою для суду при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Розгляд апеляційної скарги представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року призначено на 16 год. 30 хв. 26 серпня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Оскільки текст постанови складено 05 вересня 2024 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 26 серпня 2024 року, датою ухвалення постанови є саме 05 вересня 2024 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, отримавши кредит, належним чином не виконувала умови кредитного договору щодо порядку і строків повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 28386 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст.10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 27 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1162-6005, за умовами якого відповідач отримала в кредит грошові кошти в розмірі 3800 грн.
Як вбачається з матеріалів справи кредитні кошти в розмірі 3800 грн. перераховані ОСОБА_1 на її банківську карту за допомогою системи Liqpay.
Пунктом 4.6 договору про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою, що становить 3,00% річних за кожен день користування кредитом.
Вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії кредитного договору за виключенням строку використання права користування кредитом за промо-ставкою та/або за зниженою, та/або за пільговою процентною ставкою.
Строк кредитування, тобто, строк, на який надається кредит позичальнику – 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту. Дата повернення (виплати) ) кредиту: 23.12.2023 року (п. 4.8 договору про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року).
Відповідно до п. 4.09, 4.10 договору про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 1139965,00 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 38 000,00 грн., що включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом 34200,00 грн. 
Розмір відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування узгоджено сторонами договору, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Отже, за користування кредитним коштами за договором про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року у позичальника виник обов`язок зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 3,00 % в день на суму виданого кредиту.
Оскільки строк дії договору про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року закінчувався 23 грудня 2023 року, кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами лише до 23 грудня 2023 року.
Однак, 28 вересня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до ОСОБА_1 з вимогою № 1162-6005/в, в якій вимагало протягом 10 календарних днів з дати отримання цієї вимоги усунути порушення умов виконання кредитного договору № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року шляхом сплати заборгованості на зазначені банківські реквізити Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», однак така вимога виконана не була.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року вбачається, що така становить 28386,00 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3800 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 24586,00 грн.
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надав свій розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року.
Згідно з розрахунком заборгованості, поданим представником відповідача, заборгованість ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року становить 7030 грн., з яких 3800 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1330 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та 1900 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, розрахована в розмірі половини від тіла кредиту.
Однак, погодившись з розміром заборгованості за тілом кредиту в сумі 3800 грн., представник відповідача розраховував заборгованість за відсотками лише протягом 14 днів базового періоду, помилково вважаючи, що строк кредитного договору становить 14 днів, а не 300 днів, як передбачено умовами кредитного договору.
Разом з тим, базовим періодом є строк користування кредитом, протягом якого позичальником може бути використано право користування кредитними коштами за зниженою процентною ставкою, а в останній календарний день заявленого строку позичальник зобов`язується сплачувати нараховані проценти.
Крім того, помилково вважаючи проценти, нараховані після спливу 14 днів користування кредитними коштами, неустойкою, представник відповідача в поданому ним розрахунку розрахував такі відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.. 
Однак, неустойка нараховується у випадку неналежного виконання грошового зобов`язання та не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання, а проценти, які просить стягнути позивач нараховано відповідно до ст.ст. 1048, 10561 ЦК України, такі є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання, а відтак не є штрафними санкціями за невиконання зобов`язань за договором.
Оскільки позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, що передбачено умовами договору про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року, проценти нараховувалися позивачем в межах строку кредитування та за процентною ставкою, встановленою умовами договору, нараховані проценти, про стягнення яких просить позивач, є процентами за користування кредитними коштами нарахованими відповідно до ст.ст. 1048, 10561 ЦК України.
Враховуючи те, що відсотки за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії кредитного договору, сплата відсотків за користування кредитними коштами в розмірі у 3,00% в день передбачена умовами договору про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року, а підписавши кредитний договір,  ОСОБА_1  погодилася з такими умовами надання кредиту, однак, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору у неї виникла заборгованість, яка нею не сплачена в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1162-6005 від 27 лютого 2023 року в розмірі 28386 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3800 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 24586 грн. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 05.09.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк