КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/4028/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9095/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И 
 
18 липня 2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
судді-доповідача: Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження  цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Козира Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року про передачу справи на розгляд до іншого суду у складі судді Янченка А.В., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року цивільну справу № 369/4028/23 за позовом ОСОБА_2 - передано на розгляд до Господарського суду Київської області (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри), де перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність.
 
В апеляційній скарзі представник відповідача посилаючись на порушення процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Звертає увагу суду на те, що ЦПК України не містить норму процесуального права, яка наділяє суд першої інстанції правом направляти справу до іншого суду, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
 
Вказує, що судом не розглянуто клопотання відповідача про закриття провадження у справі.
 
Також зазначає, що характер правовідносин, який склався у справі № 607/6254/15-ц, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, не є подібним до даної справи, а відтак висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року щодо застосування норми права не міг бути застосований судом першої інстанції про постановленні оскаржуваного судового рішення.
 
Відповідно до  ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
 
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
 
Передаючи справу на розгляд до Господарського суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
 
21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.
 
Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
 
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;
 
Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
 
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.
 
Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі                           № 607/6254/15-ц викладено правовий висновок про те, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
 
Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.
 
Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.
 
Схожі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 904/4455/19.
 
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 201/15806/15 також вказано на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.
 
Зі справи убачається, що у березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із указаним позовом й ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі.
 
Відповідно до  матеріалів,  ухвалою Господарського суду  Київської області від 14 лютого 2024 року відкрито провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника  фізичної особи ОСОБА_1 . 
 
Отже, зі справи убачається, що після відкриття провадження у цій справі, відносно відповідача була відкрита справа про банкрутство. 
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Таким чином, з огляду на положення законодавства та правові висновки Верховного Суду, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, відносно якого порушено справу про банкрутство після відкриття провадження у  справі за позовом  ОСОБА_2 , повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що справа № 369/4028/23 про стягнення грошових коштів не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, а відтак висновок суду першої інстанції про передачу даної справи на розгляд до Господарського суду міста Києва, в провадженні якого перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність є законним та обґрунтованим.
 
При цьому твердження апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, з огляду на те, що у відповідності до вимог чинного законодавства розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції не закривши провадження у справі, дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи на розгляд до Господарського суду міста Києва  та  правильно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення   ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.
 
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Козира Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:

Судді: