ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1610/24 Справа № 202/2984/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю:

особи, яка притягується до 
адміністративної відповідальності                 - ОСОБА_1 
захисника                                         - Скаблюк Л.М.

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року щодо

ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із оскаржуваною постановою суду першої інстанції, 09.02.2024 року об 11 год.53 хв. ОСОБА_1 в с. Яцківка Лиманськогї ТГ керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі відмовився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

             В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.
       Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, постанова є необґрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.
        Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, оскільки судом не надано достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи та забезпечення участі захисника. Крім того, суд першої інстанції розглянув справу без його участі та його захисника, через що був позбавлений можливості здійснювати захист своїх прав та інтересів, що є грубим порушенням закону. 
       Зазначає, що йому було відмовлено у проведенні огляду на місці за допомогою приладу “Драгер” та не запропоновано пройти огляд у лікарні. На протязі близько години співробітники поліції всіляко затягували час та схиляли його до відмови від проходження огляду, не роз`яснюючи його права у межах процедури огляду на стан сп`яніння та наслідки відмови від його проходження.
       Вказує на наналежність як доказу наданого співробітниками поліції відеозапису з огляду на те, що він не є безперервним і не відображає всього часу спілкування, а також зазначає, що підписав документи, не читаючи їх.
       
       Суд апеляційної інстанції, заслухавши ОСОБА_1 та захисника Скаблюк Л.М., які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав; вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.
       Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
       В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
       Під час апеляційного перегляду встановлено, що співробітниками поліції з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, після виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірі обличчя, тремтіння пальців рук, - було запропоновано останньому пройти медичний огляд, на що останній категорично відмовився, а також ОСОБА_1 було роз`яснено, що у разі відмови від проходження огляду відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови водія  ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.
Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою органів поліції, котре полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
За змістом п. 2.5. ПДР будь-які особисті міркування водія, зокрема суб`єктивна оцінка ним власного стану та його зовнішніх проявів, небажання витрачати час на медичний огляд тощо не є підставою для відмови від проходження запропонованого працівником поліції медичного огляду на стан сп`яніння, обов`язковість якого встановлена законодавством.
Доводи апеляційної скарги судом оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення  ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Так, посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції було порушене його право на захист, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки останній був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду, втім до суду не з`явився, участь свого захисника у справі не забезпечив, до апеляційної скарги додані клопотання його та захисника про відкладення судового розгляду (а.с. 29, 30), які поза розумним сумнівом свідчать про обізнаність сторони захисту про день та час судового засідання суду першої інстанції. Крім того, у межах апеляційного провадження сторона захисту має ті самі права та процесуальні можливості, що і в суді першої інстанції, а відтак обмеження в їх реалізації на етапі винесення оскаржуваної постанови є компенсованим достатньою мірою.
З матеріалів справи вбачається, що пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння співробітниками поліції було висунуто ОСОБА_1 в умовах здійснення відеофіксації Зі змісту відповідного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, відповідний технічний носій є належним та допустимим доказом по справі. 
Так, згідно із дослідженим відеозаписом працівником поліції на місці було повідомлено ОСОБА_1 про здійснення відеофіксації; повідомлено про підстави зупинки транспортного засобу під його керуванням та виявлення в нього при спілкуванні ознак алкогольного сп`яніння; запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів категоричною відмовою; роз`яснено останньому наслідки відмови від проходження огляду у виді притягнення до адміністративної відповідальності; повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП; детально роз`яснено його права як особи, що притягується до адміністративної відповідальності; повідомлено про відсторонення його від керування транспортним засобом. Будь-яких зауважень та заперечень при цьому від ОСОБА_1 не надійшло.
З огляду на вищенаведене суд апеляційної інстанції вважає безпідставним доводи апелянта щодо процесуальних порушень, допущених під час висунення йому вимоги пройти огляд на стан сп`яніння та при складанні щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Посилання ОСОБА_1 на те, що досліджений відеозапис не є безперервним і ним не зафіксований весь період його спілкування з працівниками поліції, не є обгрунтованими, оскільки всі відомості, що мають значення для справи, цим відеозаписом зафіксовані. 
При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
       Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову місцевого суду – залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

                                                                     ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
       Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду А.А. Мазниця