Номер провадження: 22-ц/813/3933/24 
Справа № 947/28/21
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із регламентною виплатою, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Аліної С.С. 11 грудня 2023 року у м. Одеса, -
встановила:

У січні 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, у розмірі 84080,14 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 27.04.2018 року по вул. Вапняній, 71 в м. Одесі, з вини ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода.
Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2018 року.
На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.
Власник пошкодженого автомобіля - ОСОБА_3 , з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ із відповідною заявою.
Звітом №08-06/1 встановлено, що вартість матеріального збитку транспортного засобу «Opel Omega», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП, складає 125424 грн. 60 коп.
Для виконання своїх зобов`язань позивачем, після проведення розслідування страхового випадку, було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та сплачено ОСОБА_3 82370 грн. 54 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1156050 від 11.12.2019 року.
Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку склали 1709,60 грн.
Оскільки МТСБУ, на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого майнового відшкодування у розмірі 82370 грн. 54 коп., витрати по встановленню розміру збитку у розмірі 1709 грн. 60 коп., та судовий збір у розмірі 2102 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2018 року не була встановлена вина відповідача, то відсутні будь-які законні підстави для відшкодування в порядку регресу виплат, пов`язаних із регламентною виплатою.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2018 року з вини ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Opel» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Вапняній, 71 в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «Opel Omega», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 отримав механічні пошкодження.
Вина відповідача у скоєнні вказаної ДТП підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2018 року (а.с.7).
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстава для закриття провадження у справі, передбачена ст. 38 КУпАП України, не є такою, що реабілітує особу, а тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Таким чином, факт вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 27.04.2018 року є встановленим і доказуванню не підлягає.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV), регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно п. 21.1 ст. 21 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБ України уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Встановлено та не заперечується відповідачем, що на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 не була застрахована.
Згідно п. 39.1. ст. 39 Закону № 1961-IV, МТСБ України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБ України є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно пп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-IV, МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБ України) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , який керував пошкодженим автомобілем «Opel Omega», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП (а.с. 9).
Однак, власником вказаного автомобіля є ОСОБА_2 , який і звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталась 27.04.2018 року (а.с. 10).
Звітом №08-06/1 встановлено, що вартість матеріального збитку транспортного засобу «Opel Omega», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП, становить 125424,60 грн.
Витрати МТСБУ на встановлення розміру збитку склали 1709,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №937504 від 25.04.2019 року (а.с.16, зворот).
11.12.2019 МТСБ України здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 82370,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1156050 від 11.12.2019 року (а.с. 17). 
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що діями ОСОБА_1 , що виразилися у вчинення з його вини ДТП, яка мала місце 27.04.2018 року, було завдано МТСБ України матеріальну шкоду в загальному розмірі 83446,54 грн.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Частиною 2 ст. 38 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
За встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати, в порядку регресу, на користь позивача завдану матеріальну шкоду у загальному розмірі 83446,54 грн. 
Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що оскільки постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2018 року не була встановлена вина відповідача, то відсутні будь-які законні підстави для відшкодування в порядку регресу виплат, пов`язаних із регламентною виплатою, є безпідставними, оскільки правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
Так, з положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в порушенні провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.
Виходячи зі змісту ст. 38 КУпАП «Строки накладення адміністративного стягнення», таке стягнення накладається лише на винну особу. Відповідно, ця норма (можливість застосування строків накладення адміністративного стягнення) повинна застосовуватись лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.
Тим більше, за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною.
Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 року (справа № 686/4557/18) зазначено, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.

Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін

       О.М. Таварткіладзе