ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1142/23  Номер провадження 22-ц/814/1774/24	Головуючий у 1-й інстанції Ситник О.В.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Триголова В.М., Чумак О.В.
імена (найменування) сторін:
позивач: Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач: ОСОБА_1 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року, постановлене суддею Ситник О.В.
по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
       У серпні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ 'ПриватБанк' з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 25.09.2015 року, відповідно до якої отримав кредит, який в подальшому був збільшений до 50 000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує і погашення боргу не здійснює, банк звернувся з позовом до суду і просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приват Банк" заборгованість за кредитним договором б/н від 25.09.2015 року у розмірі 51934 грн. 55 коп., який складається з тіла кредиту в сумі 40881,59 грн, 11052,96 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом та судовий збір в сумі 2684,00 грн.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ 'ПриватБанк' заборгованість за кредитним договором в сумі 51934,55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ 'ПриватБанк', судовий збір в сумі 2684 грн.
Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у стягненні заборгованості за відсотками у розмірі 11052,96 грн. та зменшити суму заборгованості за тілом кредиту до 15167,37 грн. 
Вказує, що анкета-заява від 25.09.2015 не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Окрім того, в заяві, підписаній відповідачем, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про стягнення комісії, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Акцентує увагу на тому, що сума заборгованості за тілом кредиту має бути зменшена на суму відсотків, які були утримані банком раніше із коштів направлених відповідачем на погашення тіла кредиту. 
Вважає, що починаючи з 2015 року по 2023 рік банком до розміру погашення заборгованості зараховано загалом 36 767,18 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 25.09.2015 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 25.09.2015 року, відповідно до якої отримав кредит, який в подальшому був збільшений до 50000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
У зв`язку з невиконанням взятих на себе ОСОБА_1 зобов`язань, утворилась заборгованість, яка за розрахунками банку становить 51934,55 грн., що складається з тіла кредиту в сумі 40881,59 грн, 11052,96 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.
Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, дійшов до висновку, що ОСОБА_1 підписав заяву приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в даній заяві вказав, що підписавши цю заяву згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеними на сайті банку, Тарифами банку, які в цілому складають Договір банківського обслуговування.
Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що анкета-заява відповідача з проханням надати йому кредиту від 25.09.2015 не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту.
Окрім того, в заяві, підписаній відповідачем, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про стягнення комісії, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, посилався на приєднання відповідача до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті, як на невід`ємні частини спірного договору.
Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.
Такої ж правової позиції притримується Верховний суд й у інших справах у постановах: від 12.12.2022 № 484/5710/19; від 26.10.2022 № 686/6783/21; від 03.08.2022 № 156/268/21; від 29.06.2022 № 295/12624/16; від 15.06.2022 № 333/5483/20; від 15.06.2022 № 333/5483/20; від 15.06.2022 № 313/181/21; від 15.06.2022 № 383/418/20; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 23.05.2022 № 393/126/20; від 12.05.2022 № 175/2871/21; від 14.04.2022 № 0417/14588/2012; від 20.01.2022 № 803/124/20; від 20.01.2022 № 910/3299/20 (923/315/20).
Враховуючи викладені обставини та норми права, якими вони врегульовані, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі№342/180/17).
Тоді як надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування платіжних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.09.2015 року шляхом підписання заяви-анкети. 
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів, за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 11052,96 грн., суд першої інстанції не врахував, що банком не надано доказів про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, тоді як надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору, а відтак відсутні достатні правові підстави вважати, що відповідач своїм підписом приєднався на таких умов та правил.
Обгрунтованими є доводи апеляційної скарги стосовно зменшення суми заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 з огляду на наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, а саме з виписки за договором № б/н за період 25.09.2015-30.05.2023, що з кредитного рахунку відповідача було автоматично списано відсотки за користування кредитом у загальній сумі 36 767,18 грн. 
Однак, розмір та сплату відсотків сторонами погоджено не було, а тому розмір заборгованості по тілу кредиту повинен бути зменшений на суму отриманих банком та неузгоджених між сторонами відсотків.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 15167,37 грн. (51934,55 грн. (загальна сума заборгованості нарахована банком) - 36767,18 грн. (сума відсотків, яка автоматично списана банком з рахунку відповідача)).
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року, справа № 545/2248/17.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 цієї ж статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи скасування рішення суду першої інстанції, часткове задоволення позовних вимог банку (на 29,20%) та задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 783,73 грн., а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь апелянта ОСОБА_1 пропорційно (70,80 %) підлягає стягненню, сплачений ним при подачі апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 2850,41 грн.
Отже, беручи до уваги вищезазначене, апеляційний суд вважає за необхідне здійснити взаємозалік судових витрат, стягнувши з АТ КБ «ПриватБанк» різницю між сплаченим позивачем за позовну заяву судовим збором та судовим збором, сплаченим апелянтом за подачу апеляційної скарги, що становить 2055,67 грн. ( 2850,40 грн. -783,73 грн.).
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 376, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 09 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
       Позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитом в розмірі 15167,37 грн.
       Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2055,67 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                         О. Ю. Кузнєцова

Судді: В. М. Триголов

О.В. Чумак