ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/8506/24
Провадження № 22-ц/4820/1110/24

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представника апелянта,
заявника та її представнкиа,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 року, суддя Колієв С.А., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

В березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , строком дії на 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця її реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця її роботи Хмельницького кооперативного фахового коледжу Хмельницького кооперативного торгівельно-економічного інституту за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та неповнолітнім сином ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з нею та з їх неповнолітнім сином ОСОБА_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в тому числі через додатки для обміну повідомлення та дзвінками: Viber, Telegram, Messenger, WhatsApp, Signal тощо.
В обґрунтування поданої заяви зазначила, що з 29.09.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . 
У шлюбі в них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Сімейне життя з відповідачем не склалося та рішенням суду від 07.03.2024 року їх шлюб було розірвано. 
З моменту припинення шлюбних стосунків ОСОБА_1 вчиняє стосовно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, яке проявляється у вигляді цькувань, наклепів, образ нецензурними словами, постійних переслідувань, залякувань. 
Такі дії останній вчиняє як за місцем її проживання, так і на роботі. 
Зокрема, 09.03.2024 року за місцем їх проживання ОСОБА_1 влаштував конфлікт, під час якого завдав тілесні ушкодження як їй, так і їх неповнолітньому сину. 
За фактом вчинення домашнього насильства як щодо неї, так і щодо неповнолітнього сина, працівниками поліції було складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 , а також виданий терміновий заборонний припис. 
Не зважаючи на це, ОСОБА_1 продовжує вчиняти домашнє насильство психологічного характеру, постійно ображає, погрожує забрати дитину, ображає її нецензурною лайкою, переслідує. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.04.2024 року заяву задоволено частково. 
Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 на строк три місяці, а саме:
заборонено ОСОБА_1 , перебувати в місці проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;
заборонено ОСОБА_1 , перебувати за адресою місця реєстрації проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ;
заборонено ОСОБА_1 , перебувати за місцем роботи ОСОБА_2 у Хмельницькому кооперативному фаховому коледжі Хмельницького кооперативного торгівельно-економічного інституту за адресою: АДРЕСА_3 ;
заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб;
заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. 
Суд зазначив, що характер дій та висловлювань ОСОБА_1 , зокрема, часто повторювані образи, із застосування в тому числі нецензурної лайки, приниження, погрози розповсюдження фотографій інтимного характеру під час таких конфліктів, їх систематичність, те, що вони виникають із ініціативи самого ОСОБА_1 , свідчать саме про намагання останнього таким чином завдати ОСОБА_2 емоційного болю, тобто, по суті є одним із різновидів психологічного насильства. 
Стосовно вимог заяви про зобов`язання ОСОБА_1 пройти програму для кривдників суд зазначив, що вирішення такого питання не може бути здійснено під час розгляду цієї заяви. Відповідне рішення може бути ухвалено судом при розгляді справи про притягнення відповідної особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суперечка, яка виникла між колишнім подружжям 09.03.2024 року, не може бути визнана проявом домашнього насильства, оскільки доказів на підтвердження цієї обставини справа не містить. Самі по собі сварки та непорозуміння між колишнім подружжям є свідченням конфлікту, а не вчинення домашнього насильства. 
Вказав, що виявлені під час огляду ОСОБА_2 забій грудної клітини, правого плеча та стегна 10.03.2024 року, не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між конфліктом 09.03.2024 року та такими ушкодженнями.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , пославшись на обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просила апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
В суді представник апелянта підтримав апеляційну скаргу.
Заявник та її представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили, підтримали оскаржуване судове рішення. 
Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом встановлено, що 29.09.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. Вони мають спільну дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
09.03.2024 року поліцейським УПП в Хмельницькій області було складено два протоколи про адміністративне правопорушення серії ГП №122274 та ГП №122275, згідно з якими ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) за наступних обставин: 09.03.2024 року, приблизно о 16.00 год. ОСОБА_1 застосував психологічне та фізичне насильство стосовно своєї колишньої дружини, ОСОБА_2 , та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, висловлювався нецензурною лайкою, застосував фізичне насильство, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.
В цей же день відносно ОСОБА_1 було винесено терміновий заборонний припис серії АА №159064, АА №159065, якими останнього було зобов`язано залишити місце проживання постраждалих осіб, заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, строком на 10 діб (до 19.03.2024 року).
Також встановлено, що за результатами розгляду відповідних протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.03.2024 року (справа №686/7479/24) провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито, а матеріали направлені до УПП в Хмельницькій області для вирішення питання в порядку ст. 214 КПК України.
Ухвалюючи вказане рішення суд зазначив, що згідно з матеріалами справи, (письмових пояснень ОСОБА_3 , довідки з травмпункту щодо огляду ОСОБА_2 ), дії ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_3 та колишньої дружини ОСОБА_2 містять ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 або 126 КК України.
Згідно з довідкою травмпункту КП «Хмельницька міська лікарня» №157 від 10.03.2024 року за результатами огляду ОСОБА_2 , в останньої було виявлено травми у вигляді забою грудної клітини, правого плеча, стегна.
Як вбачається зі змісту аудіо записів, наданих заявницею, ініціатором конфліктних ситуацій є ОСОБА_1 , який висловлює на адресу ОСОБА_2 словесні образи, принижує та шантажує її. 
Такі дії вчинялися ОСОБА_1 умисно, аби викликати у ОСОБА_2 емоційну реакцію та завдати шкоди (емоційного болю), відбувалися, в тому числі, і в присутності неповнолітнього сина ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства.
Пунктами 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих ОСОБА_2 , врахувавши характер вчинених ОСОБА_1 протиправних дій, ризики вірогідності повторного вчинення останнім домашнього насильства, беручи до уваги нагальну необхідність захисту ОСОБА_2 від насильства, дійшов правильного висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_1 обмежувального припису строком на три місяці.
Посилання апелянта на ту обставину, що сварка, яка відбулася між сторонами 09.03.2024 року, не містить ознак домашнього насильства, а є проявом конфлікту між колишнім подружжям, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки мотиви застосування насильства не мають правового значення для встановлення відповідного факту.
Характер встановлених у даній справі дій ОСОБА_1 як кривдника, а також відсутність доказів примирення між сторонами, дають достатньо підстав вважати, що відповідне насильство може продовжуватися за відсутності видання обмежувального припису.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосував норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків повторного вчинення домашнього насильства, зокрема, за місцем проживання, перебування заявника. Оскільки є доведеним факт, що існує загроза продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника суд правомірно застосував обмежувальний припис. 
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук 

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               Т.В. Спірідонова