ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6078/24 Справа № 209/7248/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І,,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Шендрик К.Л.)

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки на користь Товариства заборгованість за Договором позики № 0986027067 в розмірі 49860 грн., з яких: 8000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 41860 грн. – сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором позики № 0986027067 від 17.12.2021 року у розмірі 49860 грн., з яких 8000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 41860 грн. – сума заборгованості за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір у розмірі 2684 гривні.
Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Мотивує скаргу, що суд першої інстанції не звернув увагу на надані позивачем докази перерахування кредитних коштів позичальнику.
Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачкою було застосовано електронний підпис, відсутні докази того, який саме електронний підпис використовував відповідач при підписанні кредитного договору.
Наголошує на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем нараховувались відсотки за кредитним договором після закінчення строку кредитування.
ОСОБА_1 просила рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Від ТОВ «ФК « ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує, що електронний договір був укладений між сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства, без здійснення всіх цих дій договорів не був би укладений.
Позивач просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В даній справі ціна позову становить 49860,00 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30 =90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2021 року відповідач уклала з ТОВ «Інфінанс» договір позики № 0986027067, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. зі строком користування кредитом на 30 днів, строк дії договору 3 роки, шляхом підписання договору одноразовим ідентифікатором, який був відправлений на її номер телефону, що підтверджується акцептом оферти від 17.12.2021 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на мовах фінансового кредиту № 0986027067/2 від 17.12.2021 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети № 3947465 від 17.12.2021 року, пропозицією укласти договір надання позики, паспортом споживчого кредиту, заявкою-анкетою, довідкою про ідентифікацію (а.с. 7-9, 11-12, 14, 46-65).
24.11.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №24/11-22, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 0986027067, за яким розмір заборгованості становить 49860 грн., з яких 8000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу та 41860 грн. – сума заборгованості за процентами, що також підтверджується розрахунками заборгованості (а.с. 15-20, 66-72). 
24.11.2022 року позивач шляхом розміщення в особистому кабінеті боржника надіслав повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором (а.с. 10).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання і згідно матеріалів справи має загальну заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником кредиторів.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).
У випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми (частина перша статті 1047 ЦК України).
Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, що була чинною на день виникнення спірних правовідносин) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).
Стаття 12 Закону «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII).
З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2021 року відповідач уклала з ТОВ «Інфінанс» договір позики № 0986027067, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000 грн. зі строком користування кредитом на 30 днів, строк дії договору 3 роки, шляхом підписання договору одноразовим ідентифікатором, який був відправлений на її номер телефону, що підтверджується акцептом оферти від 17.12.2021 року на укладення Договору надання позики, в тому числі і на мовах фінансового кредиту № 0986027067/2 від 17.12.2021 року та отримання кредиту згідно заявки-анкети № 3947465 від 17.12.2021 року, пропозицією укласти договір надання позики, паспортом споживчого кредиту, заявкою-анкетою, довідкою про ідентифікацію
Згідно акцепту оферти від 17.12.2021 року на укладення договору надання позики, розмір кредиту визначено у 8000 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії Договору 3 року.
Відсоткова ставка 1,488% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов пролонгації,
Річна відсоткова ставка 543,12% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації.
Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 11 571.20 грн., за умовами належного виконання умов договору та відсутності пролонгації.
Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 8816,13% за умови належного виконання умов Договору та відсутності пролонгації.
Номінальна відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках передбаченими правилами.
Номінальна річна ставка 638,75% застосовується у випадках передбаченими правилами.
Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 12 200,00 грн., при використанні Номінальної відсоткової ставки.
Матеріалами справи встановлено, що акцепт оферти від 17.12.2021 року на укладення Договору надання позики та пропозиція укласти Договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0986027067/2 від 17.12.2021 року підписані за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 0w0z7v, 2L3Z8W (а.с.8-9).
Також встановлено, що відповідачкою за допомогою електронного підпису було відписано паспорт споживчого кредиту, в якому вказано суму кредиту, щомісячну відсоткову ставку, а також у даному паспорту споживчого кредиту між сторонами було узгоджено відповідальність у випадку прострочення платежів.
Даним паспорт споживчого кредиту було підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором 17.12.2021 року 0w0z7v (а.с.9 зворот).
В матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію, з якої вбачається, що ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 0w0z7v уклала кредитний договір з ТОВ «Інфінанс»,.
Тому доводи апеляційної скарги щодо не підписання відповідачкою вищевказаного договорів є безпідставними.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується квитанцією за сплату № 125660169 від 17.12.2021 року згідно якої на картку відповідачки було зараховано 8000 грн., номер картки узгоджується із заявою-анкетою про отримання кредитної картки (а.с.11), з приводу оскарження договору до суду не зверталася. Крім того, відповідачка всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 ЦПК України не надала суду належні та допустимі докази не надходження кредитних коштів на власний рахунок.
Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачкою договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, та беручи до уваги факт невиконання останньою обов`язків по поверненню суми позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості у загальному розмірі 49860 грн.
24.11.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №24/11-22 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило), а ТОВ «ФК «ЄАПБ», прийняло права вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором позики 0986027067.
Відповідно до договорів факторингу в разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
Відповідно до п. 1.1, 1.2 договорів відступлення прав вимоги первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає за грошову винагороду заборгованість боржників за кредитними договорами, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами.
Таким чином, відповідно до договору про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій, в тому числі і права вимоги за кредитними договорами укладеними відповідачкою.
У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що договір факторингу укладений у відповідності до вимог закону, містять всі істотні умови, при його укладені були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, які доведені належними та допустимими доказами.
Посилання відповідачки у скарзі, що позивачем були нараховані відсотки після закінчення строку кредитування є безпідставними, оскільки як встановлено судом, договір було укладено 17 грудня 2021 року, строк його дії становить 3 року, з позовом Товариство звернулось у жовтні 2023 року, тобто всі нарахування були здійснені в межах узгодженого строку та в межах узгодженим умов кредитування, які було погоджено сторонами.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий розрахунок заборгованості не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути належним доказом наявності заборгованості, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять та скаржником не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції контррозрахунок, який би спростував доводи. Окрім того, у разі не згоди із приведеним розрахунком заборгованості, остання мала право на заявлення відповідного клопотання про призначення судом експертизи, для встановлення правильності розрахунку заборгованості, проте останньою зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:                                                                                 О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

                                                                               Ж.І. Максюта