ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/2319/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Щербака А.А. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Малиш Н.І.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року (суддя Конєва С.О.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №0405034228 від 12.10.2023р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №0405034228 від 12.10.2023р. про відмову позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років;
- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачеві за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі подання та документів від Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області від 03.10.2023р. №12.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано  обставини, встановлені  рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 по справі №160/15259/20.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1  ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів. 
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як було встановлено судом першої інстанції, у період з 26.08.1997р. ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції ГУ ДФС у Дніпропетровській області та був звільнений у запас Збройних сил України з 28.08.2020 за п.64 пп. «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Вислуга років позивача станом на день звільнення 28.08.2020р. складає у календарному обчисленні - 23 роки 00 місяців 03 дні.
У вересні 2020 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Дніпропетровській області із заявою щодо проведення розрахунок розміру грошового забезпечення, у якій просив оформити всі необхідні документи та подати їх до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області для призначення йому пільгової пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII.
Листом від 22.09.2020 №2170/10/04-97-07-20 ГУ ДФС у Дніпропетровській області повідомило заявника про те, що станом на дату його звільнення вислуга років становить 23 роки, 00 місяців, 03 дні, що недостатньо для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021р. у справі №160/15259/20 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме:
- визнано протиправними дії    Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розрахунку розміру грошового забезпечення з урахуванням встановленої вислуги років (23 роки, 00 місяців, 03 дні) та оформлення всіх необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 26.08.1997);
- зобов`язано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області провести розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 26.08.1997);
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду - 26.08.1997);
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021р. у справі №160/15259/20 рішення     Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року по адміністративній справі № 160/15259/20 було скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 07.06.2023р. у справі №160/15259/20 було скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/15259/20 в частині відмови у задоволені позовних вимог, заявлених до ГУ ДФС у Дніпропетровській області, та у цій частині залишено в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021, в решті постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/15259/20 залишено без змін.
На виконання наведених судових рішень у справі №160/15259/20, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області направило до пенсійного органу подання про призначення пенсії №12 від 03.10.2023р. разом із необхідними документами, згідно якого календарна вислуга років станом на 28.08.2020р. для призначення пенсії складає 23 роки 00 місяців 02 дні.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0405034228 від 12.10.2023р. щодо відмови в призначенні пенсії позивача було повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки за даними подання Головного управління ДВС у Дніпропетровській області про призначення пенсії за вислугу років №12 від 03.10.2023р. ОСОБА_1 звільнений зі служби 28.08.2020р., час служби в календарному обчисленні складає 23 роки 00 місяців 02 дні, але відповідно до норм Закону для призначення пенсії необхідна календарна вислуга років не менш ніж 24 календарних роки та 6 місяців.
Позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність рішення було доведено.
За висновками суду першої інстанції, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262 виходячи із наявної на день звільнення зі служби календарної вислуги років – 23 роки.
Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується. 
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до пункту «б» статті 1-2 Закону №2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають, зокрема, особи начальницького складу податкової міліції.
Пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262 мають особи начальницького складу податкової міліції незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше та згідно із законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин у цій справі (оспорюване рішення прийнято 12.10.2023), необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.
Як встановив суд першої інстанції, вислуга років позивача станом на день звільнення зі служби – 28.08.2020 складає: у календарному обчисленні – 23 роки 00 місяців 02 дні, у пільговому обчисленні – 00 років 00 місяців 00 днів, що підтверджується змістом копії подання про призначення пенсії №12 від 03.10.2023 (а.с.43,48).
Суд першої інстанції вірно врахував, що календарна вислуга років позивача становить менше 24 років 6 місяців, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262 виходячи із наявної на день звільнення зі служби календарної вислуги років – 23 роки.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що не можуть бути обрані в якості підстави для задоволення позову доводи позивача про те, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд у рішенні від 25.01.2021 по справі №160/15259/20 дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ст.12 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) та відмова у призначенні такої порушує його конституційне право на соціальний захист і ці висновки не були заперечені чи спростовані Верховним Судом при касаційному розгляді справи, оскільки постановою Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №160/15259/20 було залишено без змін постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/15259/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зобов`язання останнього призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII (у редакції Закону станом на 26.08.1997).
При цьому, у розділі VІІ “Позиція Верховного Суду” наведеної постанови, Верховний Суд зазначив, що 1 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким пункт «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ викладено в іншій редакції, відповідно до якої, з наступними змінами,   пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше (а.с.25).
Окрім того, положення п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262 є чинними та неконституційними не визнавалися, протилежного судом не встановлено.
Суд першої інстанції вірно врахував, що оскільки позивач був звільнений зі служби 28.08.2020 (у період з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року), а відповідно, на нього розповсюджуються наведені приписи Закону №2262 (в редакції Закону України №3668-VI) та він повинен мати вислугу років на день звільнення - 24 календарних роки та 6 місяців і більше, однак, наявності такої вислуги років до подання ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 03.10.2023 додано не було та у поданні не зазначено, а тому у відповідача були відсутні підстави для призначення позивачеві пенсії за вислугу років за п. «а» ч.1 ст.12 Закону №2262.
Таким чином, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №0405034228 від 12.10.2023р., зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.  
Постанова у повному обсязі складена 03 липня 2024 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш