ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
26 червня 2024 року                                 
 
м. Київ                                                               
 
справа № 157/1846/19
 
провадження № 61-941св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць, Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач -релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
треті особи: орган опіки та піклування Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області, Камінь-Каширська міська рада Волинської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 серпня 2023 року у складі судді Гамули Б. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Карпук А. К.,

 
ВСТАНОВИВ: 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У грудні 2019 року релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування                Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області,                    Камінь-Каширська міська рада Волинської області, про усунення перешкод                              у користуванні майном шляхом зняття з реєстрації та виселення.
 
Позовна заява мотивована тим, що релігійна організація володіє на праві постійного користування земельною ділянкою в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки:                                    03.04 «Для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій».
Згідно з розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації                                 від 29 березня 2019 року № 173 «Про передачу культових будівель» релігійній організації «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» передано в постійне безоплатне користування для релігійних потреб культову споруду - пам`ятку архітектури місцевого значення в с. Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області, яка розташована на вказаній вище земельній ділянці.
 
Позивач посилався на те, що відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Раковоліською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області                16 грудня 2019 року під № 481/02-05/2-19, за адресою: АДРЕСА_1 23 квітня 2015 року зареєстровані   громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_3 ,              ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;       ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
 
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за вищевказаною адресою відсутні житлові об`єкти нерухомості. Отже, відсутність за адресою АДРЕСА_1 житлового будинку виключає законну можливість будь-якої особи зареєструвати своє місце проживання.
 
Позивач вважав, що факт реєстрації відповідачів за вказаною адресою порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, переданим йому                у постійне користування державою, тому усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом зняття з реєстрації та виселення з нежитлового приміщення є належним способом захисту порушених прав.
 
Ураховуючи наведене, релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс                                      Камінь-Каширського району Волинської області» просила суд:
- усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням на АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації за цією адресою та виселення з нежитлового приміщення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,                   ОСОБА_6 , ОСОБА_2 ; 
- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
 
Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 грудня              2021 року до участі у справі залучено Камінь-Каширську міську раду Волинської області як правонаступника Раковоліської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 серпня 2023 року позов релігійної організації «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» задоволено частково.
Усунено перешкоди релігійній організації «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс                                       Камінь-Каширського району Волинської області» у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,                           ОСОБА_6 , ОСОБА_2 з нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення районного суду мотивовано відсутністю у матеріалах справи доказів, що відповідачі правомірно вселилися до спірного нерухомого майна.
При цьому суд визнав поведінку відповідача ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами, оскільки останній відмовився надати доступ до новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_2 для проведення обстеження, а також не з`явився на жодне із засідань спільної комісії органів опіки та піклування Камінь-Каширської райдержадміністрації та Камінь-Каширської міської ради, що стало перешкодою суду у встановленні дійсних обставин справи, зокрема, що спірний будинок не є єдиним помешканням відповідачів.
 
Суд першої інстанції зазначив, що позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог про зобов`язання відповідачів звільнити займане ними приміщення, оскільки позивач довів, що є законним користувачем цього майна, а спірний будинок є допоміжною будівлею храму,                               а не житлом. Натомість відповідачі не довели, що вони є законними володільцями вказаного майна, доказів на підтвердження того, що вони правомірно вселилися до спірного будинку відсутні.
 
Суд відмовив у застосуванні строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки спір щодо користування нерухомим майном виник між сторонами                                  в 2019 році в зв`язку зі зміною позивачем конфесійної приналежності та виникнення необхідності цільового використання майна для власних потреб. Своєю відмовою звільнити займане приміщення відповідачі порушили право позивача на вільне володіння переданим йому в користування майном, а тому саме від цієї події слід обчислювати строк позовної давності, який у цьому випадку не минув.
 
Районний суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання особи, оскільки в цьому випадку права позивача ще не порушені.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 серпня                 2023 року в оскаржуваній частині змінено, виключивши з другого абзацу резолютивної частини рішення слово «нежитлового».
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірне приміщення було збудоване для використання його як недільна школа, а згодом використовувалося для розміщення найманих робітників, які проводили будівельні та ремонтні роботи на території храму. Отже, з переходом парафії у підпорядкування ПЦУ релігійній громаді виникла необхідність у використанні вказаного приміщення для потреб віруючих, а не для проживання священника УПЦ у даному будинку, безпосередньо на території, що знаходиться дуже близько до будівлі їх церкви.
 
Апеляційний суд відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що рішенням про виселення відповідачів із займаного ними приміщення порушується принцип пропорційності, дотримання балансу інтересів сторін у даному спорі з урахуванням житлових прав відповідачів, таке рішення не відповідає потребам загальної суспільної ваги та позбавляє їх фундаментальних прав на збереження єдиного житла, яке вони займають упродовж тривалого часу. Дані твердження спростовані матеріалами даної справи та поясненнями самих відповідачів, зокрема зафіксованих Службою у справах дітей, які перевіряли побутові умови проживання дітей у спірному приміщенні, складали про це відповідний акт та до справи надавався висновок,                    де вказано, що у відповідачів є новозбудований житловий будинок                                                    у м. Камені-Каширському, який вони можуть використовувати як житло.
 
Зміннюючи рішення районного суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріалами справи доведено, що функціональне призначення спірного приміщення після його переобладнання з недільної школи стало придатним для проживання сім`ї священнослужителя даного храму, тому рішення районного суду в частині вимог про виселення з нежитлового приміщення змінено, виключивши з другого абзацу його резолютивної частини слово «нежитлового».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 серпня              2023 року в частині задоволених позовних вимог скасувати; постанову Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року скасувати повністю та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову релігійної організації «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області».
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У січні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
 
У лютому 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що факт проживання його сім`ї                          у спірному приміщенні з 2015 року підтверджується довідкою про склад сім`ї. докази, які підтверджують реєстрацію права власності на спірний будинок за позивачем у матеріалах справи відсутні. Позивач не є ні власником, ні користувачем спірного приміщення.
 
Посилається на те, що з позовом про виселення може звернутися лише власник будинку, право власності якого зареєстровано у встановленому законом порядку. Укладення договору про безоплатне користування приміщенням не є безумовною підставою для виселення відповідачів із нежитлового приміщення.
 
Зазначає, що позивач не надав доказів, що відповідачі набули права власності або права користування іншим житловим приміщенням.
 
Недоведеність позивачем наявності у нього порушеного права свідчить про те, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                                              від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) та постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18 (провадження № 61-31340св18), від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17 (провадження № 61-1771св18), від 07 квітня 2021 року у справі № 562/2088/19 (провадження № 61-11890св20), від 13 травня 2021 року у справі № 555/571/20 (провадження № 61-3911св21), що передбачено пунктом 1 частини другої                                               статті 389 ЦПК України.
 
Також як підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень                     ОСОБА_1 зазначає порушення судами норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою                                 статті 411 ЦПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази                            (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2024 року релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс                                     Камінь-Каширського району Волинської області» подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.
 
Посилається на те, що у відповідачів відсутнє законне право на зайняття спірного приміщення. Суди правильно встановили відсутність у відповідачів документів на підтвердження наявності у них права на заняття приміщення. При цьому у відповідачів є інше житлове приміщення для проживання, хоча і не зареєстроване на праві власності.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Згідно з протоколом № 1 загальних зборів релігійної організації «Свято-Благовіщенська релігійна громада Української православної церкви с. Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» від 17 лютого 2019 року за результатами голосування парафіяльні збори вирішили змінити підлеглість у канонічних та організаційних питаннях релігійної організації «Свято-Благовіщенська релігійна громада Української православної церкви с. Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» та перейти до складу Православної церкви України під канонічне підпорядкування Управління Волинської єпархії Православної церкви України, змінивши при цьому назву на Релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області», та внести зміни до Статуту шляхом прийняття його в новій редакції зі зміною назви релігійної громади               (том 1, а. с. 249).
 
Відповідно до Статуту в новій редакції, затвердженого керуючим Волинською єпархією Православної церкви України Михаїлом Зінкевичем та зареєстрованим на підставі розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації Савченком О. І. від 07 березня 2019 року № 123, релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» є первинною ланкою Православної церкви України і безпосередньо входить до складу Волинської єпархії ПЦУ, є юридичною особою та очолюється настоятелем. Місцезнаходження: вулиця   Федори Денисюк, 2Б, с. Раків Ліс, Камінь-Каширський район, Волинська область, 44524 (том 1, а. с. 252, 253).
 
Розпорядженням митрополита Луцького і Волинського Михаїла від 18 лютого               2019 року на підставі звернення і протоколу загальних зборів релігійної громади Благовіщення Пресвятої Богородиці с. Раків Ліс Камінь-Каширського деканату                  від 17 лютого 2019 року парафія прийнята в клір Волинської єпархії Православної церкви України (том 1, а. с. 239).
 
Указом митрополита Луцького і Волинського Михаїла від 18 лютого 2019 року протоієрея ОСОБА_9 зараховано в клір Волинської єпархії та призначено настоятелем парафії Благовіщення Пресвятої Богородиці с. Раків Ліс Камінь-Каширського деканату (том 1, а. с. 240).
 
З інформаційної довідки з Державного земельного кадастру встановлено, що Релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» на праві постійного користування володіє земельною ділянкою з кадастровим номером 0721486601:01:001:0615 та цільовим призначенням:                   «03.04 Для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій» площею 0,31 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 7).
 
Розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації                         Савченка О. І. від 29 березня 2019 року №173 «Про передачу культових будівель» Релігійній організації «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області» передано в постійне безоплатне користування для релігійних потреб культову споруду - пам`ятку архітектури місцевого значення в с. Раків Ліс                  Камінь-Каширського району Волинської області (охоронний номер 161-м)                            (том 1, а. с. 9).
 
На підставі вказаного вище розпорядження 11 червня 2019 року за № 29 між Волинської обласною державною адміністрацією в особі її голови Савченка О. І. ,                       з однієї сторони, та Релігійною організацією «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс                                     Камінь-Каширського району Волинської області» в особі її настоятеля                               ОСОБА_9 , з другої сторони, був укладений договір про безоплатне користування релігійною громадою культовою будівлею, що є державною власністю та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 10).  
 
Згідно з актом приймання-передачі від 11 червня 2019 року № 39, який відповідно до пункту 3 розділу «Умови передачі і повернення майна» Договору про безоплатне користування релігійною громадою культовою будівлею є невід`ємною частиною цього договору, позивачу передано у безоплатне користування Храм Благовіщення Пресвятої Богородиці (охоронний номер 161-м) за адресою: с. Раків Ліс Камінь-Каширського району (т. 1 а.с. 13).
 
Суди зазначили, що позивач у законний спосіб набув право постійного користування та правомірно володіє культовою будівлею - Храм Благовіщення Пресвятої Богородиці (охоронний номер 161-м) та призначеною для її будівництва й обслуговування земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Згідно з довідками Раковоліської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області (нині ліквідована в зв`язку з утворенням об`єднаної територіальної громади Камінь-Каширська міська рада) від 16 грудня                                     2019 року № 481/02-05/2-19, від 24 грудня 2019 року № 489/02-05/2-19 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (том 1, а. с. 10, 22).
 
З довідки комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 16 вересня 2020 року № 3117 встановлено, що технічна інвентаризація на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 не проводилася (том 1,                     а. с. 226). Така ж інформація міститься й у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (том 1, а. с. 230). 
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають.
 
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація визнається юридичною особою з дня її державної реєстрації. Релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обов`язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).
 
Частинами першою, другою, третьою, шостою, сьомою статті 18 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами. Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Культова будівля і майно, що є державною власністю, можуть передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. За відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору. Релігійні організації мають переважне право на передачу їм культових будівель із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цих будівель. Користування землею релігійні організації здійснюють у порядку, встановленому Земельним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Земельні ділянки, що надаються релігійним організаціям у постійне користування для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності, забороняється використовувати для здійснення підприємницької діяльності.
 
Відповідно до статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). 
Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
 
У статті 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
 
У частині першій статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Системний аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що власник, а в даному випадку користувач, має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник чи користувач вважає прийнятним. Визначальним для захисту права є наявність у позивача належно оформленого права власності чи користування майном та встановлення судом наявності перешкод у володінні ним.
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
 
Встановлено, що релігійна організація «Релігійна громада Благовіщення Пресвятої Богородиці Православної церкви України села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області», вважаючи, що її право на користування спірним приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , порушено відповідачами, які зареєстровані за вказаною адресою та займають її, обґрунтовує позов неможливістю в повній мірі володіти переданим йому в постійне користування майном, а саме допоміжною спорудою, що належить до культової будівлі - храму.
 
Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди попередніх інстанцій не встановили юридичний режим спірного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, судами не встановлено, до якого фонду належить вказане приміщення: житловий, нежитловий, чи воно є самочинно збудованим об`єктом нерухомості.
 
Встановлення зазначеної обставини є необхідним під час розгляду справи, оскільки зазначене впливає на правильність застосування відповідних норм матеріального права.
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що від встановлення юридичного режиму спірного приміщення залежить повноваження позивача на заявлену позовну вимогу.
 
Крім того, апеляційний суд, змінивши рішення районного суду, і виключивши слово «нежитлове» приміщення, тим не менш не звернув увагу на те, що сам термін виселення - це термін житлового права і може застосовуватися лише до житлового приміщення (постанова Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року            № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»).
 
При цьому апеляційний суд так і не встановив юридичний режим спірного приміщення.
 
Суд апеляційної інстанції порушив статтю 367 ЦПК України (межі апеляційного перегляду), не звернувши уваги на те, що апеляційну скаргу подав лише ОСОБА_1 , не маючи процесуальних повноважень діяти від імені інших відповідачів.                            Незважаючи на зазначене, апеляційний суд переглянув рішення районного суду у повному обсязі, що також є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України).
 
Зазначені порушення є підставою для скасування Верховним Судом судових рішень в повному обсязі (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та є передчасними.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
За таких обставин судові рішення попередніх інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до передчасних висновків судів попередніх інстанцій, що в силу положень статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належно оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду першої інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 серпня              2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець