П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/25493/24	

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
повний текст судового рішення
складено 14.08.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі за заявою  Головного управління ДПС в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФГ МАКС» про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ГУ ДПС в Одеській області (далі ГУДПС) звернулось до суду з заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «ФГ МАКС» згідно рішення ГУДПС від 12.08.2024 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у задоволенні заяви ГУ ДПС в Одеській області відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, заявник подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ФГ МАКС» (код ЄДРПОУ 44944169) (далі ТОВ) зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.04.2023 року за номером запису 10052910200000010, за адресою: 67222, Одеська обл., Березівський р-н, с.Джугастрове, вул.Чеського Олександра, буд. 37.
Основним видом діяльності ТОВ є за КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
15.07.2024 року за вх. №Б/95/ЕЗ до відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУДПС на розгляд надійшло звернення про проведення перевірки підприємств, які проводять розрахунки у валюті за готівку, зокрема і ТОВ.
31.07.2024 року начальником управління податкового аудиту ГУДПС на адресу в.о. начальника ГУДПС скеровано доповідну записку з пропозицією на проведення фактичної перевірки ТОВ щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
ГУДПС у відповідності до вимог пп.19-1.1.4, 19-1.1.8 п.19-1.1 ст.19-1, ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.3 п.80.2 ст.80 ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) прийнято наказ від 05.08.2024 року №7500-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ФГ МАКС» (код за ЄДРПОУ 44944169)», за адресою: Одеська область, с.Бузинове, вул.Анастасіївська, буд.130, з 05.08.2024 року тривалістю 10 діб, перевіряємий періоду з 05.08.2021 року - по дату закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки; порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
05.08.2024 року видано направлення на перевірку №15331 та №15332.
09.08.2024 року посадовими особами ГУДПС на підставі наказу від 05.08.2024 року №7500-п та направлень від 05.08.2024 року №15331 та №15332 був здійсненний виїзд з метою проведення фактичної перевірки ТОВ.
09.08.2024 року директором ТОВ ОСОБА_1 було відмовлено у допуску посадових осіб ГУДПС до проведення фактичної перевірки, що підтверджується актом не допуску від 09.08.2024 року №4797/15-32-06-07.
12.08.2024 року, в.о. начальника ОСОБА_2 , на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 12.08.2024 року, прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків «ФГ МАКС» (код ЄДРПОУ 44944169).
На підставі викладеного ГУДПС звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із заявою в порядку ст.283 КАС України про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що направлення на проведення перевірки №15331 та №15332 та службові посвідчення пред`являлися відповідачу перед початком здійснення перевірки. Тобто, заявником не доведено факту наявності законних підстав для початку проведення фактичної перевірки та в подальшому правомірності прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Суд також зазначив, що звернення громадянки ОСОБА_3 , на підставі якого видано наказ ро проведення перевірки, не відповідає вимогам ст.5 Закону України “Про звернення громадян”, оскільки у зверненні не зазначено суть порушеного питання та не обґрунтовано підстави для проведення перевірки.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України встановлено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених пп.41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 цієї ж статті фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичних перевірок визначений ст.80 ПК України.
Так, положеннями пп. 80.2.3. п.80.2 ст.80 ПК України, зокрема, передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно зі ст.81 цього Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України).
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п.80.7 ст.80 ПК України).
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначено ст.81 ПК України.
Так, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Згідно з п.94.1 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Відповідно до пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Пунктами 94.3 та 94.4 цієї ж статті передбачено, що арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.
Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Відповідно до п.94.5 ст.94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.
Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.
Пунктом 94.6 ст.94 ПК України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.
Згідно з п.94.10 ст.94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.
Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). У цих випадках таке майно перебуває під режимом адміністративного арешту протягом строку, визначеного законом для визнання його безхазяйним, або у разі якщо майно є таким, що швидко псується, - протягом граничного строку, визначеного законодавством. Порядок операцій з майном, власника якого не встановлено, визначається законодавством з питань поводження з безхазяйним майном. Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні.
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що застосування адміністративного арешту можливе у разі, зокрема, відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, та наявності законних підстав для проведення такої перевірки.
Колегія судді зазначає, що застосування адміністративного арешту можливе у разі, зокрема, відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, та наявності законних підстав для проведення такої перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.02.2023 у справі №640/17091/21.
Як було зазначено заявником, наказ на проведення перевірки від 05.08.2024 року №7500-п та направлення на проведення перевірки №15331 та №15332 вручалися директору ТОВ, проте від отримання та підписання вказаних документів відповідач відмовився.
Разом з тим, з наявного у матеріалах справи відеозапису не можливо підтвердити, що уповноваженими особами ГУДПС були пред`явлені директору ТОВ направлення на проведення перевірки №15331 та №15332, оскільки на відеозаписі зафіксований факт зачитування акту недопуску працівників ГУДПС до проведення фактичної перевірки.
Більш того, зі змісту відеозапису вбачається, що представниками позивача були пред`явлені для ознайомлення службові посвідчення вже після складання та зачитування акту недопуску працівників ГУДПС до проведення фактичної перевірки.
Апеляційний суд зазначає, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
При цьому, як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, матеріали справи не містять доказів того, що направлення на проведення перевірки №15331 та №15332 та службові посвідчення пред`являлися відповідачу до початку проведення перевірки.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення уповноваженими особами ГУДПС п.81.1 ст.81 ПК України, що є підставою для відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.
Отже, ГУДПС не доведено факт наявності законних підстав для початку проведення фактичної перевірки та в подальшому правомірності прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що у наказі про проведення перевірки від 05.08.2024 року №7500-п термін проведення перевіри зазначено – з 05.08.2021 року по дату закінчення фактичної перевірки. При цьому, у доповідній записці податковим органом було зазначено, що стосовно ТОВ перевірки не проводились з 2021 року.
Разом з тим, колегія звертає увагу на те, що ТОВ зареєстроване 27.04.2023 року, тобто контролюючий орган безпідставно охопив перевіркою період, в який підприємства відповідача не існувало та щодо якого інформація про можливі порушення податкового законодавства також була відсутня.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що підставою для проведення фактичної перевірки ТОВ слугувало звернення громадянки ОСОБА_3 щодо проведення податкової перевірки підприємств, які проводять розрахунки в валюті за готівку.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян», заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Вимоги щодо оформлення звернення визначені у статті 5 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до яких у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
При цьому, суд 1-ї інстанції вірно зазначив, що вказане звернення громадянки не відповідає вимогам ст.5 Закону України «Про звернення громадян», оскільки у зверненні не зазначено суть порушеного питання та не обґрунтовано підстави для проведення перевірки.
Тобто, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказане звернення, оформлене з порушенням Закону України «Про звернення громадян» та не може бути підставою для прийняття наказу про проведення перевірки.
Отже, на переконання апеляційного суду, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви щодо підтвердження обґрунтованості рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ТОВ згідно рішення ГУДПС від 12.08.2024 року.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук