УХВАЛА
08 липня 2024 року  
м. Київ
справа №1.380.2019.002126
адміністративне провадження №К/990/23176/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,
суддів - Кашпур О. В., Уханенка С. А.,
перевіривши касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі №   1.380.2019.002126 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (правонаступник Міністерства екології та природних ресурсів України), Державної екологічної інспекції України, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, у якому, з урахуванням вимог остаточно сформульованих 14.04.2022, просив стягнути з Кабінету Міністрів України на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015 по 31.03.2019 у розмірі 832 063,68 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020, позов був задоволений частково та стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 14.09.2015 по 31.03.2019 у розмірі 176 126,55 грн.
Постановою від 21.12.2021 Верховний Суд задовольнив касаційні скарги ОСОБА_1 і Державної екологічної інспекції України, скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, у якій визначив єдиним відповідачем у справі Кабінет Міністрів України. Водночас Львівський окружний адміністративний суд залучив до участі у справі у статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство екології та природних ресурсів України, Державну екологічну інспекцію України.
29.06.2022 Львівський окружний адміністративний суд ухвалив рішення про часткове задоволення позову, відповідно до якого стягнув з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 14.09.2015 по 31.03.2019 у розмірі 132 280,70 грн.
12.10.2022 Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою частково задовольнив апеляційну скаргу представника позивача, змінив рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2022, стягнувши з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на публічній службі за період з 14.09.2015 по 31.03.2019 у розмірі 210   400 грн.
Постановою Верховного Суду від 06.07.2023 касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення. Касаційну скаргу представника позивача - адвоката Фостяка А. Я. задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2022 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.02.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024, позов задоволено частково. Стягнуто з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 15.09.2015 по 31.03.2019 у розмірі 820 026,68 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
17.06.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Кабінету Міністрів України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі № 1.380.2019.002126, яка направлена до суду поштою 13.06.2024, за підписом представника Кабінету Міністрів України - Вікторії Павлішевської.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі    № 1.380.2019.002126    є посилання у касаційній скарзі на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.   
Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що станом на дату розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції були відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 7, 23, 48 Бюджетного кодексу України, частин першої та другої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Обґрунтовуючи посилання на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржник зазначає про неналежне дослідження доказів у цій справі (довідки та копії трудової книжки позивача) щодо відсутності підтвердження належності конкретного періоду стажу роботи позивача до державної служби.   
Обґрунтування скаржником наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.
Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі Суд зазначає таке.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №   826/17778/14, а саме: статей 22-24, 235, 236 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) та статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» в частині органу виконавчої влади, який зобов`язаний поновити позивача на займаній посаді.
Проте застосовність висновків Верховного Суду повинна здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.
Так, у справі № 826/17778/14 спірні правовідносини виникли у 2014 році та стосувалися звільнення позивача з публічної служби з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України), а предметом пред`явленого позивачем позову, що розглядався під час розгляду судами справи вперше, були вимоги про скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 981-р і наказу Державної служби України з контролю за наркотиками від 07.11.2014 про звільнення його з посади першого заступника Голови Державної служби України з контролю за наркотиками, поновлення на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання Кабінету Міністрів України поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», та відшкодування моральної шкоди. При новому розгляді справи предметом позову залишилися вимоги позивача про скасування наказу Державної служби України з контролю за наркотиками від 07.11.2014, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
За обставин цієї справи, спірні правовідносини виникли у 2015 році та склалися довкола обставин невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2015 у справі №   813/889/15 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної екологічної інспекції України, а предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14.09.2015 по 31.03.2019.
З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 826/17778/14, про які зазначає заявник, стосуються інших фактичних обставин справи, установлених судами, тому посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові Верховного Суду, є безпідставними.
З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстав для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкриті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі № 1.380.2019.002126.
Витребувати з Львівського окружного адміністративного суду матеріали справи №   1.380.2019.002126.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко
О.В. Кашпур ,
С. А. Уханенко
Судді Верховного Суду