Справа № 303/5992/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        09 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.
за участі секретаря – Гусонька З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2023 року (головуючий суддя Мирошниченко Ю.М.) у справі № 303/5992/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позов мотивований тим, що згідно з договором позики від 01.07.2021 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 4600 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк не пізніше 30.06.2022. 
Також згідно з договором позики від 31.07.2021 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 740 доларів США, які зобов`язалася повернути у строк не пізніше 30.07.2022. 
Крім указаних письмових договорів позики, на підтвердження їх укладення, також надано розписки від 01.07.2021 та від 31.07.2021.
Позивач зазначав, що відповідачка зобов`язання не виконала, коштів не повернула, її заборгованість станом на 26.08.2022 загалом складає 5340 доларів США, що за середнім курсом продажу комерційними банками м. Мукачево становить 218 406 грн. 
Надалі позивач зменшив позовні вимоги (а.с. 93-111), посилаючись на те, що в ході примусового виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07.12.2022, ухваленого у даній справі № 303/5992/22, приватним виконавцем 19.06.2023 було перераховано на банківський рахунок стягувача ОСОБА_2 73 657,18 грн, що в комерційних банках України у середньому становило 1998,85 доларів США, а тому остаточно просив стягнути з відповідачки решту неповернутої суми в розмірі 3341,17 доларів США, що за середнім курсом продажу комерційними банками м. Мукачево (1 долар дорівнює 40,90 грн) становить 136 653 грн 85 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2023 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3325 доларів 78 центів США, а також 1952 гривні 76 копійок судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07.12.2022 у даній справі № 303/5992/22 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5340 доларів США, що еквівалентно 218406 грн. Надалі ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11.08.2023 вказане заочне рішення у цій справі скасовано.  При цьому, в ході примусового виконання заочного рішення від 07.12.2022 приватним виконавцем 19.06.2023 було перераховано на банківський рахунок стягувача ОСОБА_2 73 657,18 грн, що за офіційним курсом на день платежу (36,5686 грн за 1 долар) становить 2014,22 долара США. Отже, частка неповернутого боргу складає 3325,78 доларів США (5340-2014,22), які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 

На це рішення суду подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_2 приховав від суду той факт, що 21.03.2022 ОСОБА_1 повернула йому на картку кошти в розмірі 30 000 грн, що еквівалентно 1017 доларів США, про що в неї збереглася квитанція № ЕСМ P24F2095526233C141 від 21.03.2022. Місцевий суд не взяв до уваги цього факту, пославшись на те, що вони мали місце задовго до укладення договорів позики. Однак такі висновки суду є помилковими, не відповідають обставинам справи, оскільки договори позики укладені 01.07.2021 та 31.07.2021, а кінцеві строки повернення коштів за ними до 30.06.2022 та 30.07.2022. Також в ході примусового виконання заочного рішення від 07.12.2022 приватним виконавцем 19.06.2023 з ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 перераховано 73 657,18 грн, що за офіційним курсом на день платежу (36,5686 грн за 1 долар) становить 2014,22 долара США. Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали у медичному центрі в м. Свалява, між ними існували комерційні відносини. ОСОБА_2 підготував розписки, оскільки говорив, що переживає за гроші, які разом з ОСОБА_1 вклав у такий медичний центр. Грошові кошти ОСОБА_2 давав їй не в доларах США, а гривнях у сумі 90 000 грн. ОСОБА_1 стверджує, що вона додала до цієї суми власні кошти в сумі 90 000 грн та на загальну суму 182000 грн було придбано металопластикові вікна, перегородки з дверима у підприємця ОСОБА_3 . Місцевим судом було відмовлено у задоволенні клопотання про допит ОСОБА_3 в якості свідка. На даний час медичний центр більше не працює, доступу у приміщення в ОСОБА_1 немає, а ОСОБА_2 залишив собі металопластикові вікна, перегородки з дверима на загальну суму 182 000 грн. Скаржниця вважає, що в діях ОСОБА_2 містяться ознаки кримінального правопорушення – шахрайства.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та явка учасників справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Сторони та їх представники в судове засідання в черговий раз не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_2 просив розглянути справу за його відсутності. ОСОБА_1 надіслала заяву, в якій просила розгляд справи відкласти у зв`язку з сімейними обставинами. Судова колегія зазначає, що судові засідання, які призначались апеляційним судом на 06.03.2024 та на 25.04.2024 відкладались за заявами представника ОСОБА_1 – адвоката Химич В.В. (а.с. 1,16 т. 2). При цьому, сама ОСОБА_1 жодного разу в судові засідання не з?являлась. Зважаючи на те, що позиція апелянта апеляційному суду відома, оскільки була викладена у заяві про перегляд заочного рішення місцевого суду та у апеляційній скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності сторін та їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 1047 ЦК визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно він суми. 
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.

Фактичні обставини справи

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з договором позики від 01.07.2021 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 4600 доларів США (128800 гривень), які зобов`язалася повернути у строк не пізніше 30.06.2022 (а.с. 6-7 т. 1). 
Також згідно з договором позики від 31.07.2021 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 740 доларів США (20000 гривень), які зобов`язалася повернути у строк не пізніше 30.07.2022 (а.с. 9-10 т. 1). 
Крім указаних письмових договорів позики, на підтвердження їх укладення, також надано розписки від 01.07.2021 та від 31.07.2021 (а.с. 8, 11 т. 1).
Позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав і грошові кошти позикодавцю у повному обсязі не повернув.
У справі 07.12.2022 було ухвалено заочне рішення, яким було стягнуто з відповідача 5340 доларів США, що еквівалентно 218406 гривень. 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 11 серпня 2023 року заочне рішення у цій справі було скасовано.
Матеріалами справи встановлено та сторонами визнано ту обставину, що в ході примусового виконання вказаного заочного рішення у цій справі, боржником ОСОБА_1 сплачено, а приватним виконавцем 19.06.2023 на банківський рахунок стягувача ОСОБА_2 перераховано 73 657,18 грн. Позивач, зменшивши у зв`язку з цим позовні вимоги, просив стягнути з відповідачки решту неповернутої суми в розмірі 3341,17 доларів США.
Місцевий суд дійшов правильних висновків щодо у ОСОБА_4 існує заборгованість перед позивачем. Врахувавши офіційний курсом НБУ на день здійснення платежу – перерахування відповідачу 73 657,18 грн. (36,5686 грн за 1 долар, сума погашення становило 2014,22 долара США), суд першої інстанції вважав, що сума неповернутого боргу складає 3325,78 долара США (5340-2014,22=3325.78).
Разом із тим, визначаючи розмір цієї заборгованості, місцевий суд припустився помилки. 
Встановивши, що договори позики було укладено 01.07.2021 та 31.07.2021, а кінцевий строк повернення грошових коштів за ними не пізніше 30.06.2022 та 30.07.2022 відповідно, місцевий суд дійшов висновків, що сплата коштів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 30 000 грн (що еквівалентно на день сплати становить 1025,47 доларів США) згідно з квитанцією № ЕСМ P24F2095526233C141 від 21.03.2022, мала місце задовго до укладення договорів позики.
Проте такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи, оскільки договори позики були укладені у липні 2021 року, а 30000 гривень були перераховані на рахунок позивача у березні 2022 року – в період дії договорів позики.
Доводи позивача щодо таких коштів, наведені у запереченнях щодо доказів, наданих відповідачем (а.с.105 т.1), колегія не бере до уваги з таких міркувань. 
Позивач зазначає, що у відповідача не було підстав перераховувати кошти позивачу у березні 2022 року, оскільки повернення боргу передбачалось у липні 2022 року, а такі коти були винагородою за лікарську практику. 
У договорах позики зазначено гривневий еквівалент суми, яка надається у позику. Також зазначалось про необхідність повернення суми, що буде становити еквівалент 64000 грн (за договором від 01.07.2021) не пізніше 31.12.2021, та еквівалент 10000 грн (за договором від 31.07.2021) – не пізніше 31.01.2022. А отже, перерахування відповідачем 30000 грн на рахунок позивача у березні 2022 року не суперечить вимогам договорів позики. 
В той же час, ОСОБА_2 не довів існування інших зобов`язальних правовідносин між ним та відповідачкою ОСОБА_1 . 
У зв`язку з цим, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заборгованості підлягає зменшенню на сплачену 21.03.2022 боржником суму коштів у розмірі 30 000 грн, що на день сплати за курсом НБУ - 29,2549 грн за 1 доллар США - становить 1025,47 доларів США. Відтак залишок заборгованості відповідачки за договорами позики становить 2300,31 доларів США (3325,78-1025,47=2300,31).
Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 залишив собі металопластикові вікна, перегородки з дверми, не входять до предмету доказування у даній справі, не спростовує встановленого розміру заборгованості ОСОБА_1 за договорами позики. 
У разі виникнення спору стосовно металопластикових вікон, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звертатися з позовом, доводити належність їй вікон на праві власності, вимагати їх повернення, або звертатися до правоохоронних органів за вирішенням питання заволодіння чужим майном ОСОБА_1 .
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, через невідповідність висновків суду обставинам справи, слід змінити з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у сумі 2300,31 доларів США.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ч 3. ст. 142 у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача 5340 доларів США, визначивши гривневий еквівалент ціни позову за середнім курсом продажу валюти комерційними банками 218406 грн, та сплатив судовий збір в сумі 2185,00 грн (а.с. 5). В той же час суд першої інстанції правомірно зазначив про необхідність врахування курсу НБУ та визначив розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем, в сумі 1952,76 грн.
Зважаючи на те, що за результатами розгляду справи встановлено, що відповідачкою також було повернуто у добровільному порядку 30000 гривень (1025,47 доларів США), тому її фактична заборгованість перед позивачем на час звернення до суду з даним позовом складала 4314,53 долари США, а отже, позов підлягав задоволенню на 80,80 % відносно заявлених вимог у розмірі 5340 доларів США (4314,53 : 5340 х 100 = 80.80%). Відтак, на користь відповідача підлягає стягненню з відповідача 1577,83 грн у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Оскільки на виконання ухваленого у цій справі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 07.12.2022 з відповідача було стягнуто 73 657,18 грн. (2014,22 доларів США за курсом 36,5686 грн за 1 долар), позивачем у зв`язку з цим було зменшено позовні вимоги, та в результаті з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто 3325,78 доларів США (5340-2014,22=3325.78), тому відповідачем за подання апеляційної скарги було сплачено 1824,29 грн судового збору. 
З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (на 30,83%; 1025,47 : 3325,78 х 100 = 30,83%), тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 562,43 грн. (1824,29 х 30,83 %= 562,43) у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути різницю  в сумі 1015,40 грн. судового збору, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст.376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2023 року – змінити та викласти другий абзац резолютивної частини рішення у новій редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2300,31 (дві тисячі триста доларів США 31 цент) доларів США. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1015,40 гривень у відшкодування сплаченого судового збору.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 19 липня 2024 року.

Головуюча:                                      

Судді: