УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2366/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська  Л.А. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/2366/23 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк»
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру   АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року за договором кредиту від 09 лютого 2007 року №283/1-100 за період із 01 квітня 2015 року по 01 березня 2018 року в сумі 6 273,74 дол.США, що еквівалентно 164 202,59 грн, та 2 462,90 грн судових витрат на користь АТ «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 09 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір кредиту №283/1-100, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 10 000 дол.США зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення до 08 лютого 2017 року. З метою забезпечення належного виконання основного зобов`язання між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотедержатель) та іпотекодавцями, якими є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 09 лютого 2007 року укладений іпотечний договір (із майновими поручителем), яким останні передали кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру   АДРЕСА_1 . Додатковою угодою №2 від 30 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 досягнута домовленість про збільшення суми кредиту до 10 498,04 дол.США, про зміну процентів за користування кредитом на 15% річних із 20 жовтня 2008 року, а також – про зміну кінцевого терміну погашення суми основної заборгованості на 08 лютого 2022 року. Договором про внесення змін до іпотечного договору (із майновим поручителем) від 30 червня 2009 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , із іпотекодавцями (майновими поручителями) погоджені вказані вище зміни щодо збільшення суми кредиту, щодо процентів за користування кредитом та щодо зміни строку кредитування. Взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, внаслідок чого рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року з останнього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнута заборгованість за договором від 09 лютого 2007 року №283/1-100 в сумі 6 273,74 дол.США, що еквівалентно 164 202,59 грн, за період із 01 квітня 2015 року по 01 березня 2018 року, а також стягнуті судові витрати у сумі 2 462,90 грн. У разі невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Правонаступництво АТ «Сенс Банк» підтверджується його статутом, що погоджений НБУ, а також іншими документами, доданими до позовної заяви (а.с.32-33). В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про припинення юридичної особи АТ «Укрсоцбанк», а також міститься інформація про те, що правонаступником АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк». У подальшому АТ «Альфа-Банк» змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк».

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції застосував норму матеріального права, яка не стосується предмета спору. Наголошено на тому, що позивач звернувся за захистом свого права до суду про звернення на предмет іпотеки в порядку частин першої та четвертої ст.33 Закону України «Про іпотеку» (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду) та ст.39 цього Закону. Позовної вимоги про виселення у позовній заяві немає. В Указі Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким в Україні введений воєнний стан із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжений Указом Президента України №133/2022 ще на 30 днів до 25 квітня 2022 року та продовжується по даний час, мова йде про зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст.ст.37-38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, що стало підставою для ухвалення незаконного рішення. Зупинення дії норм права не є підставою для відмови в позові, а може бути лише підставою для відстрочення виконання рішення суду, але у даній ситуації про це не йдеться, адже можливість судового захисту іпотекодержателя не обмежується. Суд першої інстанції порушив норми матеріального права, які гарантують кредитору повернення заборгованості за кредитним договором та, які гарантують іпотекодержателю право звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року N2120-IX, яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-?.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. При цьому пояснив, що рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року, яке ухвалене у справі №279/1676/18, міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що є загальновідомою обставиною, яка доказуванню не підлягає. На це рішення суду позивач посилається у позовній заяві та надає його копію.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення засобами поштового зв`язку судових повісток про виклик до суду, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.98-100). Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не находило. 

За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що предметом позову в цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки  в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду. Законом України від 15 березня 2022 року N2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5О?, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія ст.37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст.38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст.40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), ст.ст.41,47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Враховуючи, що на момент звернення до суду з даним позовом воєнний стан в Україні триває, у задоволенні позову відмовлено. Одночасно із цим, суд першої інстанції послався на те, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені із тексту зазначеного Закону, а спеціальним Законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Неправильне застосування норм матеріального права призвело до помилкової відмови у задоволенні позову, а тому колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із підставами відмови у задоволенні позову з наступних мотивів.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 09 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір кредиту №283/1-100, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 10 000 дол.США зі сплатою 13% річних із кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08 лютого 2017 року (п.1.1 договору) (а.с.5-12). Кредит наданий на споживчі цілі (п.1.2 договору кредиту).

У п.1.3 договору кредиту прописано, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій та інших витрат позикодавець в день укладення договору кредиту укладає з позичальником та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (майновими поручителями) іпотечний договір, за умовами якого майнові поручителі передають кредитору в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , із заставною вартістю 101 000 грн, або 20 000 дол.США за офіційним курсом НБУ на день видачі кредиту.

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) 09 лютого 2007 року укладений іпотечний договір (з майновим поручителем) (а.с.15-22). Відповідно до п.1.1 цього іпотечного договору іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язання за договором кредиту від 09 лютого 2007 року №283/1-100 наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру   АДРЕСА_1 . Квартира належить іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 2006 року за №11672. Згідно з п.1.2 іпотечного договору (з майновим поручителем) загальна вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 101 000 грн, або 20 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день видачі кредиту. Положеннями п.1.4 іпотечного договору передбачено, що основним зобов`язанням є повернення кредиту в сумі 10 000 дол.США з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08 лютого 2017 року; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13% річних та комісії; сплата можливої неустойки (пені, штрафу); відшкодування витрат, пов`язаних із пред`явленням вимог за основним зобов`язанням та збитків, завданих порушенням основного зобов`язання. 

30 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №2 про внесення змін до договору кредиту від 09 лютого 2007 року №283/1-100, якою досягнута домовленість між сторонами, зокрема, про збільшення суми кредиту до 10 498,04 дол.США, про зміну процентів за користування кредитом на 15% річних із 20 жовтня 2008 року, а також про зміну кінцевого терміну погашення суми основної заборгованості на 08 лютого 2022 року (а.с.13-14).

Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем) та іпотекодавцями: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 30 червня 2009 року укладений договір про внесення змін до іпотечного договору (з майновим поручителем) від 09 лютого 2007 року за реєстровим №758 (а.с.23-24). Цим договором про внесення змін до іпотечного договору (з майновим поручителем), зокрема, погоджені вказані вище зміни щодо збільшення суми кредиту, щодо процентів за користування кредитом та щодо зміни строку кредитування.

У судовому засіданні представником позивача ОСОБА_4 надано суду копію рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року, що ухвалено в справі №279/1676/18, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором від 09 лютого 2007 року №283/1-100 у сумі 6 273,74 дол.США, що еквівалентно 164 202,59 грн, за період із 01 квітня 2015 року по 01 березня 2018 року, а також судові витрати у сумі 2 462,90 грн.

Частиною третьою ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів вважає можливим прийняти копію рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року в справі №279/1676/18, оскільки у позові АТ «Сенс Банк» посилається на це рішення, копія якого міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що слід вважати загальновідомою обставиною, яка не потребує доказуванню, а зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки саме на підставі цього рішення суду у відповідності до положень частини четвертої ст.33 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини першої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Отже, встановлено винятковість випадку, який дозволяє суду апеляційної інстанції переглянути справу за наявними в ній і додатково поданим доказом (частина перша ст.367 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів належного виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року у справі №279/1676/18.

Стосовно питання правонаступництва позивача, то рішенням від 15 жовтня 2019 року №5/2019 єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» вказане товариство реорганізовано шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (а.с.48). Відповідно до статуту Акціонерного товариства «Сенс Банк», погодженого 12 вересня 2022 року Національним Банком України, Акціонерне товариство «Альфа-Банк» перейменовано на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (а.с.32-40). 

Позивачем засобами поштового зв`язку відповідачам направлялася вимога про усунення порушень, яка залишена останніми без належного реагування (а.с.26-28).

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст.627 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша ст.546 ЦК України). 

За положеннями частини першої ст.575 ЦК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотекою вважалася застава нерухомого майна, що залишалося у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п`ятою ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст.ст.12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина четверта ст.33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя ст.36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з частиною першою ст.33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема в судовому порядку.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України введений воєнний стан у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, який діє і нині.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-? наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія ст.37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст.38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст.40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), ст.ст.41,47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року в справі 183/685/17 викладено правовий висновок відповідно до якого Верховний Суд виходить із того, що вказані у Законі України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX норми права, що стосуються Закону України «Про іпотеку» не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Аналогічного змісту правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року в справі №296/7213/15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі №361/4481/19.

Отже, встановлено невиконання основного зобов`язання та наразі йдеться про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, а тому позивач, як іпотекодержатель, має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є квартира  АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року за договором кредиту від 09 лютого 2007 року №283/1-100 за період із 01 квітня 2015 року по 01 березня 2018 року в сумі 6 273,74 дол.США, що еквівалентно 164 202,59 грн, та 2 462,90 грн судових витрат. 

Законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням із вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі №362/6168/15-ц.

За таких обставин, вимоги АТ «Сенс Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є законними та підлягають задоволенню, адже норми Закону України «Про іпотеку» не втратили своєї чинності, бо не виключені з тексту Закону України «Про іпотеку», а спеціальним Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX, яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнений пунктом 5-?, лише запроваджено зупинення виконання правил на певний період – дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Суд першої інстанції при розгляді справи до спірних правовідносин неправильно застосував положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX, яким розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнений пунктом 5-?, через що помилково відмовив у задоволенні позову. 

За положеннями ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Разом із тим, слід зупинити виконання цієї постанови Житомирського апеляційного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, оскільки наразі воєнний стан в Україні триває.

Відповідно до частин першої та тринадцятої ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки позов АТ «Сенс Банк» підлягає до задоволення у повному обсязі, то з відповідачів належить стягнути на користь позивача сплачений та документально підтверджений останнім судовий збір - по 4 163,75 грн із кожного відповідача (4 996,50+7 494,75)/3).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2018 року за договором кредиту від 09 лютого 2007 року №283/1-100 за період із 01 квітня 2015 року по 01 березня 2018 року в сумі 6 273,74 дол.США, що еквівалентно 164 202,59 грн, та 2 462,90 грн судових витрат на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»
по 4 163,75 грн судового збору з кожного.
Зупинити виконання постанови Житомирського апеляційного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: