ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 683/1679/24
Провадження № 22-ц/4820/1672/24

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 липня 2024 року, суддя Луговий О.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №239162-КС-001 від 19 лютого 2021 року про надання кредиту в розмірі 29708,93 грн., а також 2422,40 грн. судового збору.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 19 лютого 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №239162-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаним у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 40000 грн., строком на 16 тижнів - на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,92106250% за кожен день користування кредитом, комісії за надання кредиту в сумі 4000 грн., а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит на умовах, встановлених договором та графіком платежів.
Однак, всупереч вимогам законодавства та умовам кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, оскільки не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 29708 грн. 93 коп., з яких 21280,50 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8428,43 грн. - сума прострочених платежів по процентах. 
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 липня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №239162-КС-001 про надання кредиту від 19 лютого 2021 року, яка складається з 29708,93 грн., з яких: 21280,50 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8428,43 грн. - сума прострочених платежів по процентах.
Задовольняючи позов суд вказав, що взяті на себе зобов`язання відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав, у зв`язку з чим його заборгованість за договором становить 29708,93 грн. Трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки він продовжений на час дії карантину та на період дії воєнного стану, який триває до цього часу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
На обґрунтування скарги апелянтом зазначено, що судом неповно встановлено обставини справи та невірно застосовано норми матеріального права. 
Зокрема, не враховано, що позивачем не надано документу щодо перерахування йому суми кредиту та не враховано, що згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на нього, як особи з інвалідністю ІІ групи, припинено.
Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 19 лютого 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №239162-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавець.
Відповідно до ч. 1 договору №239162-КС-001 про надання кредиту, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 40000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів.
Строк, на який надається кредит 16 тижнів, тобто до 12 червня 2021 року. Процентна ставка за кредитом в день 0,92106250%, фіксована. Комісія за надання кредиту становить 4000 грн. Загальний розмір наданого кредиту 40000 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 72800 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 399,98033345%.
В п. 3 договору №239162-КС-001 про надання кредиту сторонами було погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40000 грн. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 12 травня 2024 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором №239162-КС-001 про надання кредиту від 19 лютого 2021 року, яка складається з 29708,93 грн., з яких 21280,50 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 8428,43 грн. - сума прострочених платежів по процентах. 
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, провадження №61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, провадження №61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.
Згідно з п. 3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
У справі, що переглядається, суд встановив, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Електронний кредитний договір ОСОБА_1 підписав шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано позивачу на його фінансовий номер 19 лютого 2021 року о 20 год. 42 хв.
Відповідач на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку, на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС - повідомлення, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Вказаний висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, провадження №61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, провадження №61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, провадження №61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, провадження №61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, провадження №61-2904св21.
Аргументи апеляційної скарги щодо відсутності доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин, зокрема, щодо відсутності документів про перерахування суми кредиту відповідачу колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи містять платіжні квитанції з платіжної системи «Fondy» від 20 лютого 2021 року про перерахування суми кредиту на номер банківської карти № НОМЕР_1 , яку сам ОСОБА_1 зазначив в анкеті клієнта, і які згідно зі ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» є підтвердженням відповідної оплати.
В той же час, відповідач не надав суду доказів щодо неукладення ним договору, а також того, що відповідна банківська картка йому не належить (постанова Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20).
Доводи апеляційної скарги щодо припинення звернення стягнення на пенсію, стипендію на період воєнного стану на підставі Закону України від 15 березня 2022 року, №2129-ІХ «Про внесення змін до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» правового значення для вирішення справи не мають, оскільки регламентують порядок вчинення виконавчих дій, і не регулюють спірних правовідносин. 
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції та висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук

                                                                               А.М. Костенко 

                                                                               Т.В. Спірідонова