УХВАЛА

30 серпня 2024 року 
м. Київ

справа № 580/11660/23
адміністративне провадження № К/990/25868/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Державної міграційної служби України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 580/11660/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним і скасування індивідуального акту,-

УСТАНОВИВ:
06 грудня 2023 року позивач (представник позивача-адвокат Гармаш Н.М. згідно ордеру серії СА №1061953) звернувся до суду, просить (позовні вимоги в редакції від 01 січня 2023 року вх. 31/24): визнати незаконним та скасувати наказ Державної міграційної служби України "Про визнання недійсним деяких посвідок на постійне проживання" від 31 січня 2022 року №10 у частині визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданої 08.12.2007 ОСОБА_1 .
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в Черкаській області під час розгляду заяви від 09 січня 2007 року ОСОБА_1 . Зобов`язано Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 09 січня 2007 року ОСОБА_1 з дотриманням принципів належного врядування та порядку надання адміністративних послуг. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2024 року апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі № 580/11660/23 повернуто апелянту на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, Державна міграційна служба України звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.
19 серпня 2024 року на виконання ухвали про залишення без руху скаржником надано платіжну інструкцію від 05 липня 2024 року № 14526 про сплату судового збору в розмірі 2684,00 грн, платіжну інструкцію від 15 серпня 2024 року № 14944 про сплату судового збору в розмірі 150,08 грн, платіжну інструкцію від 15 серпня 2024 року № 14946 про сплату судового збору в розмірі 193,92 грн.
Таким чином, особою, що подала касаційну скаргу були усунуті недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 13 серпня 2024 року, що дає змогу вирішити питання про наявність підстав для відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, та перевірити додержання строків звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не надано суду доказів в підтвердження повноважності представництва Дмитра Житняк на момент подання апеляційної скарги, а відтак, відсутні повноваження останнього щодо підписання апеляційної скарги від імені Державної міграційної служби України. 
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з частиною третьою цієї ж статті юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Пунктом 1 частини першої статті 59 КАС України встановлено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи.
У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання (частина восьма цієї статті).
Застосування наведених норм у системному зв`язку дає підстави для висновку, що апеляційна скарга, яка подається юридичною особою, може бути підписана керівником або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, або представником. Повноваження цих осіб, крім випадку, коли вони встановлені законом, підтверджуються статутом, положенням, а представника - довіреністю, ордером чи договором про надання правової допомоги адвокатом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 червня 2020 року у справі №500/1411/19, від 15 вересня 2021 року у справі №160/5405/20, від 27 липня 2022 року у справі №160/759/21.
Таким чином, чинне процесуальне законодавство висуває чітку вимогу до осіб, які діють в порядку самопредставництва або є представниками, долучити до відповідного поданого ними процесуального документа докази, які підтверджують наявність у них таких повноважень.
Судом апеляційної інстанції установлено, що скаржником не надано суду доказів в підтвердження повноважності представництва Дмитра Житняк на момент подання апеляційної скарги, а відтак, відсутні повноваження останнього щодо підписання апеляційної скарги від імені Державної міграційної служби України.
Крім цього, судом апеляційної інстанції установлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дмитро Житняк не зазначений в якості представника Державної міграційної служби України.
Отже, колегія суддів констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
При цьому, Суд зауважує, що Державна міграційна служба України не позбавлена можливості звернутися повторно до суду апеляційної інстанції з відповідними вимогами у передбачений КАС України спосіб звернення.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів апеляційної інстанції, перелік яких наведений у частині третій статті 328 КАС України.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної міграційної служби України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 580/11660/23 за позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним і скасування індивідуального акту.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак  В.М. Соколов