ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 липня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/32080/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чабаненко С.В. (доповідач),
                               суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 року в адміністративній справі №160/32080/23 (головуючий суддя першої інстанції – Сліпець Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В 
ОСОБА_1 (далі – позивач), звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо часткового не зарахування до стажу ОСОБА_1 періодів роботи, служби, ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити новий розрахунок пенсії ОСОБА_1 з додатковим зарахуванням до страхового стажу наступних періодів:
- 12 днів з 20 по 31 травня 2023 року;
- 2 місяці і 22 дні роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС;
- 2 місяці і 20 днів військової служби з 20.05.1981 року по 08.08.1981 року;
- 6 місяців з 01.07.1980 року по 31.12.1980 року роботи у ВАТ «Славутич» Солонянського району Дніпропетровської області; зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 ;
- 11 років 4 місяці 12 днів за період з 05.05.1983 року по 18.07.2000 року роботи у рибколгоспі «Червоний рибак»;
- 1 день 21.04.2023 року періоду виплати допомоги по безробіттю;
- 6 днів в періоді з 10.11.2004 року по 16.05.2006 року роботи в ДОНП «Облводоканал»;
- 1 місяць в періоді з 01.04.2011 року по 31.10.2013 року роботи в ТОВ «Гольфстрім-ІІ»;
- 3 місяці і 1 день з 01.03.2023 року по 01.06.2023 року роботи в КП «Солонянське ЖКУ».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в травні 2023 року по досягненню 60-річного віку позивач звернувся до територіального органу ПФУ України за призначенням пенсії за віком. Рішенням ПФУ № 912320127507 від 01.06.2023 року позивачу з 01.06.2023 року призначена пенсія за віком у розмірі 2093 грн. При зіставленні даних у документах позивача та розрахунках органу ПФУ позивачем були виявлені розбіжності та встановлено, що до його стажу роботи не зараховано певні періоди з трудової книжки та військового квитка, що призвело до істотного заниження розміру пенсії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо часткового не зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 05.05.1983 року по 01.01.1985 року і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити новий розрахунок пенсії ОСОБА_1 з додатковим зарахуванням до страхового стажу періоду роботи 05.05.1983 року по 01.01.1985 року риболовецькому колгоспі «Червоний рибак».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 429 грн. 44коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції частково скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції помилково визначив у своєму рішенні, що відповідно до форми РС - стаж судом не вбачається факту незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи після 01.01.1985 року.
При цьому, з урахуванням визначеного судом періоду стажу позивача в колгоспі «Червоний рибак» залишились без жодних підстав невизначеними окремі періоди трудової діяльності (з 01.01.1994 року по 31.12.1997 року та з 01.01.1999 року по 18.07.2000 року).
Відповідач надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
27.07.2023 року позивач надіслав листа до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з вимогою перевірити правильність нарахування пенсії та здійснити правильний її перерахунок.
Відповіддю від 24.08.2023 року позивача повідомлено, що розмір його пенсії обчислено виходячи із загального стажу, зарахованого по 28.02.2023 року, що складає 30 років 2 місяці 6 днів, та заробітної плати за періоди роботи з 01.01.1989 року по 31.12.1993 року та 01.07.2000 року по 31.08.2013 року за даними персоніфікованого обліку. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% складає 0.30167.
25.10.2023 року позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області з вимогами: надати повну та обґрунтовану відповідь чому для призначення пенсії за віком не було враховано період роботи в риболовецькому колгоспі «Червоний рибак» з 05.05.1983 року по 01.01.1989 роки; надати копію рішення про призначення пенсії із детальним розрахунком врахованих і не врахованих доходів (заробітної плати) та врахованих і не врахованих періодів стажу; надати довідку про розмір всіх пенсійних виплат за 2022-2023 роки.
Листом відділ перерахунків пенсії № 2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 07.11.2023 року позивачу було надане рішення про перерахунок призначеної пенсії від 01.06.2023 року, стаж для розрахунку права та розрахунок заробітку.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування окремих періодів  роботи (служби), позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються   Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV   (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі, передбачено статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, позивач у своєму зверненні від 25.10.2023 року до відповідача порушив питання щодо не зарахування до стажу роботи періоду діяльності – роботи в риболовецькому колгоспі «Червоний рибак» з 05.05.1983 року по 01.01.1989 року.
Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_2 встановлено, що з 05.05.1983 року по 18.07.2000 року позивач працював шофером в риболовецькому колгоспі «Червоний рибак» (запис № 1-3 трудової книжки, наказ про прийняття № 7 від 03.05.1983 року, наказ про звільнення № 7-к від 18.07.2000 року).
З наданого позивачем розрахунку форма РС – стаж для розрахунку права вбачається, що позивачу зараховані періоди роботи з 12.10.1980 року по 08.08.1981 року, з 09.08.1981 року по 20.04.1983 року, з 01.01.1985 року по 31.12.1985 року, з 01.01.1986 року по 17.12.1986 року, як період роботи в колгоспі.
З 18.12.1986 року по 24.12.1986 року, з 01.02.1987 року по 01.02.1987 року, з 21.02.1987 року по 23.02.1987 року, з 13.03.1987 року по 15.03.1987 року, з 17.03.1987 року по 21.03.1987 року зарахована участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З 22.03.1987 року по 31.12.1987 року, з 01.01.1988 року по 31.12.1988 року, з 01.01.1989 року по 31.12.1989 року робота в колгоспі.
Отже, лише період роботи позивача з 05.05.1983 року по 01.01.1985 року в риболовецькому колгоспі «Червоний рибак» не зарахований до страхового стажу, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в цій частині та такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи інформацію з форми РС- стаж для розрахунку права, суд не вбачає, що період роботи позивача після 01.01.1985 року не зарахований до його страхового стажу, адже позивачем не надано жодних доказів цьому.
Періоди роботи позивача після ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 22.03.1987 року по 31.12.1987 року, з 01.01.1988 року по 31.12.1988 року, з 01.01.1989 року по 31.12.1989 року зараховані відповідачем до стажу.
Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вони є передчасним, з огляду на наступне.
Відповідно до «Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, що звертаються до органів Пенсійного фонду України» пенсіонери користуються правами, передбаченими Законом України «Про звернення громадян», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», законодавством про пенсійне забезпечення, законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відповідні відносини.
На вимогу заявника повинна бути надана будь-яка інформація про його забезпечення, якою володіють органи Фонду, в тому числі: пенсіонер має право знайомитися з матеріалами своєї пенсійної справи; отримувати виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії; запитувати інформацію про періоди страхового стажу та заробітної плати, яка була врахована під час розрахунку розміру пенсії.
В своїй заяві від 25.10.2023 року позивач просив лише повідомити чому не було враховано період його роботи в риболовецькому колгоспі «Червоний рибак» з 05.05.1983 року по 01.01.1989 року.
Разом з тим, в позовній заяві позивач зазначає, що самостійно встановив, які періоди не були зараховані до стажу його роботи згідно його трудової книжки та військового квитка.
Позивачем та його представником не доведено, що після отримання листа від 07.11.2023 року, вони зверталися до відповідача за інформацією про підстави не зарахування до страхового стажу наступних періодів: з 20 по 31 травня 2023 року; роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС; військової служби з 20.05.1981 року по 08.08.1981 року; з 01.07.1980 року по 31.12.1980 року роботи у ВАТ «Славутич» Солонянського району Дніпропетровської області; з 01.01.1989 року по 18.07.2000 року роботи у рибколгоспі «Червоний рибак»; періоду виплати допомоги по безробіттю; з 10.11.2004 року по 16.05.2006 року роботи в ДОНП «Облводоканал»; з 01.04.2011 року по 31.10.2013 року роботи в ТОВ «Гольфстрім-ІІ»; з 01.03.2023 року по 01.06.2023 року роботи в КП «Солонянське ЖКУ» та отримали роз`яснення про причини неможливості зарахування цих періодів до стажу роботи, тому вимоги щодо вказаних вище періодів є передчасно заявленими.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо незарахування до стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 05.05.1983 року по 01.01.1985 року є протиправними, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повинно здійснити новий розрахунок пенсії ОСОБА_1 з додатковим зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 05.05.1983 року по 01.01.1985 року у риболовецькому колгоспі «Червоний рибак».
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Базюкевича Євгена Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року в адміністративній справі №160/32080/23 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2024 року в адміністративній справі №160/32080/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко