К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року                                                                     місто Київ
 
справа № 755/4749/23
апеляційне провадження № 22-ц/824/964/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача - Головачова Я.В.,
 
суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Галагана В.І. від 17 липня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в :
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2023 року ТОВ  «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.
 
Позов мотивовано тим, що відповідачі зареєстровані та є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
 
Відповідачі з жовтня 2014 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з вересня 2017 року -  за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 23 лютого 2022 року становила 62 999,19 грн.
 
Додатково позивач указував, що відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані також сплатити суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних.
 
З огляду на викладене позивач просив суд ухвалити рішення, яким солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та опалення в сумі 62 999,19 грн, з яких: за послугу з централізованого опалення - 17 560,05 грн, за послугу з постачання гарячої води - 45 439,14 грн, а також інфляційну складову боргу у розмірі 9 787,94 грн та 3 % річних у розмірі 6 763,95 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 49 204,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 9 787,94 грн, 3% річних у розмірі 5 705,00 грн, а всього на загальну суму 64 696,94 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ»судовий збір в розмірі               1 091,42 грн з кожного. Стягнуто з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн.
 
Судове рішення мотивовано тим, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
 
Суд урахував клопотання відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності та зазначив, що часткове погашення відповідачами заборгованості за послугу з централізованого опалення за весь період її нарахування, зокрема, останню часткову оплату здійснено у березні 2021 року, є фактичним визнання боргу та підставою для переривання позовної давності, тому з відповідачів підлягає стягненню вся заборгованість з оплати послуги централізованого опалення. 
 
Щодо заборгованості з оплати послуги постачання гарячого водопостачання суд зазначив, що солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає нарахована позивачем станом на 23 лютого 2022 року заборгованість в межах періоду з 31 березня 2020 року до 31 березня 2023 року за послугу з постачання гарячої води - 31 643,95 грн.
 
Крім того, суд виснував про необхідність стягнення з відповідачів втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі 9 787,94 грн, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 5 705,00 грн.
 
Суд визнав необґрунтованим твердження представника відповідача про неправильне визначення позивачем кола відповідачів в розрізі дослідженого спору, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
 
Суд визнав безпідставним твердження представника відповідача про відсутність у відповідача ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою його зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1 , в той час як відповідач фактично проживає за адресою:  АДРЕСА_2 , оскільки відповідачем не надано суду доказів сплати ним житлово-комунальних послуг, наданих за адресою фактичного проживання.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення позовних вимог, пред`явлених до нього, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Посилається на те, що він не є належним відповідачем за пред`явленими вимогами, оскільки не є ані власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ані її мешканцем. Акцентує на тому, що проживає за адресою:  АДРЕСА_2 , про що додав докази до відзиву на позовну заяву, які судом були проігноровані. Вказує, що не є споживачем послуг, які надає позивач, тому не має обов`язку їх оплачувати на відміну від інших двох осіб, які проживають у спірній квартирі. Зазначає також, що суд дійшов помилкового висновку про переривання позовної давності.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
У жовтні 2023 року до Київського апеляційного суду від ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить її вимоги задовольнити лише частково.
 
Зазначає, що відповідач не довів, що не користується комунальними послугами, оскільки особа може мати декілька місць проживання. Вважає, що матеріали справи містять усі належні та необхідні докази факту надання комунальних послуг позивачем та їх неповної оплати відповідачами.
 
Що ж до позовної давності, то вважає, що заява відповідача може бути врахована лише частково, а саме щодо платежів, які виникли до березня 2017 року, оскільки з березня 2020 року позовна давність продовжена з огляду на введення на території України карантинних заходів.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом установлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_3 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 1 червня 2012 року № 198.
 
За даними витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 11 квітня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 28 квітня 1985 року по теперішній час.
 
За вказаною адресою з жовтня 2014 року не в повному обсязі вноситься плата за отримані послуги з постачання централізованого опалення, а з вересня 2017 року - плата за постачання гарячої води.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
 
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
 
Суд передусім має з`ясувати коло учасників справи, і якщо склад учасників є неналежним, то суд відмовляє в позові саме з цієї підстави, не розглядаючи спір по суті.
 
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 липня 2023 року в справі № 522/12835/19.
 
У правовідносинах між постачальником комунальних послуг та їх користувачами належним відповідачем є або власник нерухомого майна на підставі частини четвертої статті 319 ЦК України, або споживач комунальними послугами (особа, яка зареєстрована за відповідною адресою, або проживає в квартирі/будинку за згодою власника).
 
У справі, яка переглядається, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 .
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
 
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 цього ж Закону).
 
Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що основною кваліфікуючою ознакою для визнання особи - не власника житлового приміщення відповідальною за несплату житлово-комунальних послуг є не сам по собі факт реєстрації в житловому приміщенні, а факт користування такими послугами.  
 
Відтак обставиною, яка підлягала доказуванню сторонами та встановленню судом, є обставина проживання відповідача в спірній квартирі, тобто обставина користування ним наданими житлово-комунальними послугами.
 
На обґрунтування доцільності стягнення заборгованості з обох відповідачів, позивач посилався на факт реєстрації місця їх проживання за вказаною адресою.
 
Разом із тим, подаючи відзив на позовну заяву, ОСОБА_1 посилався на те, що в спірній квартирі з 2010 року не проживає, на підтвердження чого надав довідку ОСББ «Ахматової-24» про те, що з квітня 2010 року він проживає у квартирі АДРЕСА_5 .
 
Крім того, до апеляційної скарги відповідач додав документи на підтвердження того, що він є власником особового рахунку за вказаною адресою й оплачує житлово-комунальні послуги як мешканець квартири АДРЕСА_5 .
 
Указані документи ухвалою Київського апеляційного суду від 5 жовтня 2023 року долучені до матеріалів справи.
 
Оскільки відповідач за наявними в матеріалах справи документами не є власником квартири АДРЕСА_4 чи особового рахунку за цією адресою, а також фактично не споживає будь-яких послуг, що надаються позивачем за цією адресою з 2010 року, оскільки постійно проживає за іншою адресою, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів.
 
Натомість позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають як такі, що пред`явлені до неналежного відповідача.
 
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом статті 264 ЦК України у частині висновку про переривання позовної давності апеляційний суд не аналізує, оскільки позовна давність застосовується судом лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Проте позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з підстави, зазначеної вище, яка є самостійною та достатньою для відмови у позові.
 
Крім того, суд апеляційної інстанції з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, доводів та вимог апеляційної скарги, а також беручи до уваги встановлені статтею 367 ЦПК України межі апеляційного перегляду цієї справи, не переглядає рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 , яка судове рішення до апеляційного суду не оскаржила.
 
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
З урахування наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , та в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.
 
На підставі статті 141 ЦПК України з ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 637,13 грн.
 
Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
                
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у частині задоволення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , та у частині стягнення з нього судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення такого змісту.
 
У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
 
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на користь ОСОБА_1  судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 637 грн 13 коп.
            
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                            

 
 
Судді: