Справа № 154/1937/23 	Головуючий у 1 інстанції: Лутай А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/621/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 липня 2024 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2024 року,
                                         В С Т А Н О В И В :
У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.
Покликалася на те, що нею були укладені договори із відповідачем, а саме договір банківського рахунку SAMDNWFС00023237807 від 20 січня 2016 року та кредитний договір SAMDNWFС00060658115 від 02 липня 2020 року, на підставі яких вона отримала картку «Для виплат» та кредитну картку «Універсальна». 
Станом на 29 вересня 2022 року на рахунках даних карток відповідно знаходились грошові кошти в розмірі 104175 грн 08 коп. та 50000 грн.
Крім того вказувала, що 29 вересня 2022 року, в нічну пору доби, з  рахунків її банківських карток, шляхом шахрайських дій, невідомими особами здійснено операції по списанню грошових коштів.
Про даний випадок вона негайно повідомила на гарячу лінію AT КБ «ПриватБанк» службу безпеки банку для блокування карток та з відповідною заявою до правоохоронних органів. Після чого 30 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відповідні відомості за №12022035510000486 та розпочато досудове розслідування.
У подальшому вона подала письмове звернення до банку про повернення коштів на її карткові рахунки, але отримала відмову.
Позивач також зазначала, що не вчиняла жодних дій, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу третім особам ініціювати платіжні операції за кредитною карткою та карткою для виплат, що свідчить про відсутність її вини у несанкціонованому списанні грошових коштів з її карток, а тому відмова банку у відновленні залишку власних та кредитних коштів на її рахунках та зупиненні нарахування відсотків та інших штрафних санкцій на кошти, які були списані з її рахунку, на її думку є неправомірними.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просила суд зобов`язати відповідача АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок коштів на її особистому поточному рахунку, в розмірі 104175 грн 08 коп. та кредитному рахунку в сумі 50000 грн і списати нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції, суму комісії за перерахунок грошових коштів в розмірі 7556 грн 60 коп.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Зобов`язано відповідача АТ КБ «Приватбанк»: відновити на карткових рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 відкритих на ім`я ОСОБА_2 , списані 29 вересня 2022 року грошові кошти в сумі 47501 грн 90 коп. та в сумі 57124 грн 21 коп.; скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за наслідками проведення операцій з перерахування 29 вересня 2022 року грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_3 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та відшкодувати йому понесені судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дав невірну правову оцінку доказам по справі та допустив неправильне застосування норм матеріального права, оскільки зібрані судом докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 власними діями, а саме введенням даних картки: номер, термін дії картки та CVV – код, введенням або повідомленням третім особам логіну та паролю до системи Приват-24, призвела до здійснення платежів на рахунок невстановленої особи.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач ОСОБА_2 жодні операції з коштами на карткових рахунках не здійснювала, дії чи бездіяльність, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою та карткою для виплат, не вчиняла, то відмова банку у відновлені залишку коштів на її рахунках є неправомірною.
Проте з такими висновками суду погодитися не можна.
Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є клієнтом відповідача АТ КБ «Приватбанк» на підставі укладених між ними договорів банківського рахунку №  НОМЕР_4 від 20 січня 2016 року та кредитного № SAMDNWFС00060658115 від 02 липня 2020 року, отримала в останнього кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_3 та платіжну картку «Для виплат» №4149499373381951 відповідно.
Згідно наявних в матеріалах справи виписок наданих банком у позивача ОСОБА_2 станом на 29 вересня 2022 року по картці/рахунку № НОМЕР_3 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 50000 грн, а на картці/рахунку № НОМЕР_5 були наявні грошові кошти в розмірі 104175 грн 08 коп. і дані обставини не заперечують сторони спору.
Крім того встановлено, що 29 вересня 2022 року у нічний час з кредитної картки позивача ОСОБА_2 «Універсальна» №5168755452788587 іншою особою, через мережу Інтернет, двома транзакціями були списані грошові кошти на  загальну суму 47501 грн 90 коп.
Також, в цей же час з платіжної картки останньої «Для виплат» № НОМЕР_5 трьома транзакціями були списані грошові кошти на загальну суму 86706 грн 39 коп., а переказ з картки в розмірі 29582 грн 18 коп. було скасовано.
Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджуються ті обставини, що 29 вересня 2022 року, мало місце входження в аккаунт Приват24 позивача ОСОБА_2 з нетипового пристрою SM-N960N/SAMSUNG та з нетипової ІР адреси: 185.234.71.66 (провайдер TerraTransitAG Німеччина, Франкфурт на Майні).
Типовий для ОСОБА_2 пристрій є SM-J510H/SAMSUNG (imei – НОМЕР_6 ), що не заперечується сторонами.
Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 в день проведення вищевказаних фінансових операцій 29 вересня 2022 року, а саме з приводу несанкціонованого зняття грошових коштів з її рахунків, вона здійснила дзвінок в АТ КБ «Приватбанк» за номером 3700. 
За письмовою заявою ОСОБА_2 від 29 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 вересня 2022 року були внесені відповідні відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12022035510000486 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на час розгляду цивільної справи досудове розслідування триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято.
З листопада 2022 року банком нараховуються відсотки за використання позичальником ОСОБА_2 кредитного ліміту за договором SAMDNWFС00060658115 від 02 липня 2020 року, розмір яких станом на червень 2023 року становить 11 697 грн 24 коп.
На звернення позивача ОСОБА_2 від 03 лютого 2023 року щодо безпідставного списання грошових коштів з банківських карток № НОМЕР_3 та № НОМЕР_5 і відновлення грошових коштів на її рахунках, відповідач АТ КБ «Приватбанк» листом від 16.02.2023 повідомив про неможливість повернення проведених переказів та рекомендував їй звернутися за допомогою до правоохоронних органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до ст. 1068, 1073 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Згідно п. 14.12 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно п. 37.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно зі статтею 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.
Згідно п. 5, 8, 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, від 06 вересня 2020 року в справі № 311/634/18-ц (провадження № 61-1837св19), від 05 серпня 2020 року в справі № 759/423/19 (провадження № 61-22666св19) і даний висновок був належним чином врахований судом першої інстанції.
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18), від 17 лютого 2020 року в справі № 171/994/17-ц (провадження № 61-10363св19) зроблено висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
З дослідженого судом першої інстанції аудіозапису розмов позивача ОСОБА_2 із працівниками банку, які відбулись 29 вересня 2022 року  вбачається, що позивач надала доступ до банківської інформації своєму чоловіку, який у подальшому міг власними діями чи бездіяльністю сприяти втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткових рахунків, оскільки переказ коштів, розміщених на карткових рахунках позивача було здійснено без використання платіжної карти.
Крім того, 29 вересня 2022 року, звертаючись на номер гарячої лінії НОМЕР_7 , який належить відповідачу, ОСОБА_2 повідомила, що нею на сайті ОLX було виставлено оголошення про продаж товару (котел), під час переписки в месенджері WhatsApp з покупцем даного товару (її чоловік) надав третій особі реквізити своєї картки.
Після чого, в цей же день у розмові з працівниками служби безпеки банку позивач пояснювала, що переписка з третьою особою, щодо продажу товару на ОLX здійснювалась приблизно за десять днів до зняття коштів з її карти. В ході даної переписки вона перейшла за посиланням яке було надіслано покупцем в месенджері WhatsApp та ввела реквізити своєї карти (які саме дані вводили та чи вводились дані для входу в Приват24 ОСОБА_2 не пам`ятає).
Наведені обставини дають підстави вважати, що зняття коштів, яке відбулось 29 вересня 2022 року з карткових рахунків позивача ОСОБА_2 стало можливим в результаті розголошення позивачем своєї конфіденційної інформації в ході спілкування з третіми особами, що в свою чергу призвело до компрометації даних карт позивача та подальшого зняття з них коштів через сторонній сервіс. Більше того, позивач підтвердила, що з її аккаунту в системі Приват24 транзакції здійснював її чоловік, що у свою чергу є розголошенням даних, які сприяли користуванню грошовими коштами третіми особами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що саме позивач своїми діями сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу третім особам ініціювати платіжні операції з її картковими рахунками.
Отже, з урахуванням вищезазначеного, на думку колегії суддів, саме позивач повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій проведених з її рахунків.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та як наслідок невірним застосуванням норм матеріального права, скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.
Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1610 грн 40 коп. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
                                               У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1610 (однієї тисячі шістсот десять) грн 40 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий

Судді