Справа № 732/792/24 	Головуючий у 1 інстанції Лиманська  М. В. 	
Провадження № 33/4823/709/24 	  	
Категорія - – ч.1 ст.122-2 КУпАП         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , захисника - Слєпченка С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Слєпченка С.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :
Цією постановою:
          ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн. 

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.
          
Місцевим судом встановлено, що 20 квітня 2024 року близько 23 год 12 хв, по вул. Чернігівській, 36 у м. Городня, Чернігівської області, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем „MITSUBISHI OUTLANDER”, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку було подано за допомогою проблискового маячка червоного кольору та подання спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п.2.4, п.п. «б» п.8.9 Правил дорожнього руху. 

Не погодившись із рішенням суду, захисник Слєпченко С.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП. Посилається на відсутність доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, оскільки за повідомленням останнього автомобілем керував його товариш ОСОБА_3 , який був на місці зупинки та якому працівники поліції наказали його залишити. Звертає увагу, що коли працівники поліції подавали вимогу про зупинку, то по дорозі рухалось два транспортні засоби, тому невідомо кому подавалась відповідна вимога. Такі події узгоджуються з показаннями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.
Згідно ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ч.1 ст.122-2 КУпАП відповідальність настає за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Пункт 2.4 Правил дорожнього руху зобов`язує водія зупинитися на вимогу поліцейського.

Пунктом 8.9 «б» Правил дорожнього руху передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №671916 від 21.04.02.2024, ОСОБА_1 , 20 квітня 2024 року близько 23 год. 12 хв., у м. Городня, Чернігівської області по вул. Чернігівській, 36, керуючи автомобілем „MITSUBISHI OUTLANDER”, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків червоного кольору та спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги п.2.4, п.п. «б» п.8.9 Правил дорожнього руху (а.с.2). 
Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, поставити свій підпис у протоколі (а.с.2).
Отже, даний протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одними із джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Посилання апелянта на відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є військовослужбовцем та прикріплений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У квітні цього року, разом зі своїм колегою ОСОБА_5 були направлені до відділення поліції №3 для спільного патрулювання вулиць м. Городня у темну пору доби, були прикріплені до патрульного екіпажу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Слідували по вул. Чернігівській у напрямку до приміщення ТЦК СП, біля магазину „Фора” помітили, що назустріч рухається автомобіль „MITSUBISHI OUTLANDER”, який час від часу з`їжджав на зустрічну смугу. Працівники поліції вирішили зупинити транспортний засіб, увімкнули проблискові маячки та голосовий сигнал, але автомобіль не зупинився та почав тікати. Поліцейські почали переслідування, транспортний засіб зупинився в парку. Від автомобіля, зі сторони водійського сидіння, відходив високий чоловік, як потім з`ясувалося, це був ОСОБА_8 , ще один чоловік виходив з авто з пасажирського сидіння спереду. ОСОБА_1 заперечував, що керував транспортним засобом. Інший чоловік кудись зник. ОСОБА_4 наполягав на тому, що водієм був ОСОБА_8 , оскільки особисто бачив його за кермом автомобіля. 

На переконання апеляційного суду, показання свідка ОСОБА_4 є чіткими, послідовними, логічними та узгоджуються з іншими матеріалами справи.
Як убачається з переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, водій транспортного засобу „MITSUBISHI OUTLANDER”, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на вказаному автомобілі, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, заїхав у паркову зону та зупинився, вийшов із автомобіля та відійшов від транспортного засобу. На місці зупинки автомобіля ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, водночас, хто був водієм вказаного автомобіля він не повідомляв. Інший чоловік, який стояв біля передніх пасажирських дверей, не повідомляв, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, та майже одразу залишив місце зупинки.  
Відтак, апеляційний суд не має сумнівів, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, а тому відповідно до п.2.4 Правил дорожнього руху мав обов`язок зупинитися на вимогу поліцейського, яка подавалась, серед іншого, за допомогою увімкненого проблискового маячка червоного кольору та спеціального звукового сигналу.

Пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що за кермом автомобіля був саме він, місцевий суд правильно не прийняв до уваги, так як зазначене нічим не підтверджується і суперечить доказам, зібраним по справі, зокрема, поясненням свідка ОСОБА_4 , який стверджував, що за кермом транспортного засобу був ОСОБА_1 , оскільки бачив це особисто. 

Інші твердження апелянта висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Відтак, доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_8 складу адміністративного правопорушення не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_8 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яка подавалась за допомогою проблискового маячка червоного кольору та спеціального звукового сигналу, чим порушив п.2.4, п.п.«б» п.8.9 Правил дорожнього руху, з чим погоджується й апеляційний суд.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.122-2 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. 

Відтак, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,   

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Слєпченка С.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Заболотний