ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                 
 
25 вересня 2024 року
м. Київ
 
справа № 395/1080/22
провадження № 61-6967св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,
   
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа- ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, -  ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Романа Олеговича на постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 лютого 2024 року, прийняту          у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Голованя А. М., Письменного О. А.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 04 лютого 2021 року між ним та  Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») укладений договір фінансового лізингу, згідно з умовами якого банк на умовах фінансового лізингу передав йому у платне володіння та користування предмет лізингу (транспортний засіб марки BMW Х5, 2017 року випуску, тип транспортного засобу - універсал, номер кузова НОМЕР_1 ), а він зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язані з виконанням договору, на умовах цього договору.
За умовами вказаного договору після закінчення строку лізингу до нього переходить право власності на предмет лізингу.
Вказував на те, що 02 вересня 2022 року він видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5 бути його представником з усіх питань, пов`язаних     з експлуатацією та розпорядженням (продажем, міною, передачею в оренду, реєстрацією) належного йому транспортного засобу, і така довіреність була видана ним у зв`язку з довгостроковим перебуванням за межами території України, при цьому жодних інших довіреностей щодо спірного транспортного засобу на жодну іншу особу він не видавав.
03 жовтня 2022 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» (продавець) укладений договір купівлі-продажу предмета лізингу, згідно з умовами якого, у зв`язку з повним розрахунком між покупцем і продавцем предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати покупцем усієї вартості предмета лізингу за договором лізингу, продавець зобов`язується передати у власність покупцю товар - автомобіль BMW Х5, 2017 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , а покупець зобов`язується прийняти товар на умовах, визначених цим договором.
03 жовтня 2022 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» складено акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності за фінансовим лізингом та акт приймання-передачі транспортного засобу.
03 жовтня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» видало наказ «Про перереєстрацію транспортного засобу BMW Х5, VIN НОМЕР_1 ».
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 06 жовтня 2022 року він повністю виконав всі зобов`язання за договором лізингу від 04 лютого 2021 року.
Вказував, що він став власником транспортного засобу марки BMW Х5, 2017 року випуску, тип ТЗ - універсал, номер кузова НОМЕР_1 . ОСОБА_5 здійснив реєстрацію вказаного транспортного засобу за ним (позивачем).
Зазначав, що після здійснення державної реєстрації у сервісному центрі спірний автомобіль разом із ключами до нього та свідоцтвом про державну реєстрацію був переданий за усною домовленістю його знайомому - ОСОБА_6 , який обіцяв, що транспортний засіб буде перебувати за адресою: АДРЕСА_1 , у домоволодінні, в якому він мешкає, під його наглядом до моменту, поки він (позивач) не повернеться із-за кордону та не забере автомобіль.
Однак через деякий час він дізнався, що належний йому автомобіль неодноразово перереєстровано на третіх осіб.
Так, 11 листопада 2022 року автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 Реєстрацію здійснено на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з яким сторонами договору є він ( ОСОБА_1 ) в особі ОСОБА_3 (продавець) та              ОСОБА_3 (покупець), тобто продавцем і покупцем є одна і та ж особа.
Зазначав, що він, як власник автомобіля, не складав довіреностей та доручень на ОСОБА_3 та у нього було відсутнє волевиявлення щодо відчуження спірного автомобіля, а тому автомобіль відчужено поза його волею.
Надалі спірний автомобіль було неодноразово перереєстровано на інших осіб.
На час пред`явлення цього позову автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 .
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд витребувати із незаконного володіння у ОСОБА_2 на його користь транспортний засіб марки BMW X5,          2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 липня 2023 року, ухваленим у складі судді Іванової Л. А., позов ОСОБА_1 задоволено.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 транспортний засіб - автомобіль марки BMW X5, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірне рухоме майно - транспортний засіб марки BMW X5, 2017 року випуску, вибуло                 з власності позивача незаконно, поза його волею, а тому наявні правові підстави для його витребування з чужого незаконного володіння кінцевого набувача       ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , особи, яка не брала участі у справі, задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 липня 2023 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_4 на момент пред`явлення позову та під час розгляду цієї справи є власником спірного автомобіля і відновлення права позивача порушить права ОСОБА_4 , а тому остання мала бути учасником цього спору, однак позивач не заявляв клопотання про залучення інших співвідповідачів, що є підставою для відмови у позові.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Попов Р. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду, справу направити  на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що віндикаційні позови подаються титульним (законним) до останнього (актуального) власника спірного майна та помилково вважав, що відповідач у справі -               ОСОБА_2 не є власником транспортного засобу, а власником транспортного засобу є ОСОБА_4 , внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що позивач звернувся з віндикаційним позовом до неналежного відповідача.
 
Підставами касаційного оскарження постанови Кропивницького апеляційного суду від 29 лютого 2024 року представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,                   а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19),             від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21),     від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20); суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2024 року представник ОСОБА_4 - адвокат Турта А. В. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене                          з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
 
У червні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
 
04 лютого 2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» як лізингодавцем та ОСОБА_1 як лізингоодержувачем укладений договір фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування (пункт 2.1 договору).
 
Відповідно до пункту 2.2 вказаного договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в статті 14 пункті 14.1 цього договору, Додатку 1 (Специфікації), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору.                По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору (за винятком випадків, передбачених Договором та/або чинним законодавством України).
 
Однією з істотних умов надання фінансового лізингу відповідно до пункту 14 договору є предмет лізингу та його вартість: автомобіль згідно із специфікацією, викладеною в Додатку № 1.
 
Згідно з Додатком № 1 (Специфікація) до договору фінансового лізингу                            від 04 лютого 2021 року, предметом лізингу є транспортний засіб марки BMW X5, 2017 року випуску, тип транспортного засобу - універсал, номер кузова (шассі) НОМЕР_1 , вартістю 1 125 750,00 грн.
 
02 вересня 2022 року ОСОБА_1 видав довіреність, яка посвідчена третім секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанії, зареєстрована в реєстрі за № 570/4-3832-22, якою уповноважив ОСОБА_5 бути його представником з усіх питань, пов`язаних                         з експлуатацією та розпорядженням (продажем, міною, передачею в оренду, передачею в заставу, реєстрацію) належним йому автомобілем марки BMW, модель X5, 2017 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , тип ТЗ - Універсал, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 09 лютого 2021 року ТСЦ 80431.
 
Відповідно до договору купівлі-продажу предмета лізингу від 03 жовтня 2022 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем укладений договір на виконання договору фінансового лізингу від 04 лютого           2021 року у зв`язку з повним розрахунком між покупцем та продавцем за предмет лізингу до дати укладення цього договору, шляхом виплати покупцем усієї вартості предмета лізингу за договором лізингу, продавець зобов`язується передати                    у власність покупцю автомобіль BMW Х5, VIN НОМЕР_1 , рік випуску - 2017, а покупець зобов`язується прийняти товар на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1 договору).
 
Згідно з актом звірки взаєморозрахунків та переходу права власності за фінансовим лізингом, який складений 03 жовтня 2022 року, лізингодавець АТ КБ «ПриватБанк» та лізингоодержувач ОСОБА_1 , сторони засвідчили, що всі зобов`язання сторін відповідно до договору належним чином виконано, претензій стосовно договору та зобов`язань за ним сторони не мають. Лізингоодержувач повністю сплатив лізингодавцю всі належні до сплати платежі за договором. Предмет лізингу - автомобіль BMW Х5, номер кузова НОМЕР_1 , разом з відповідними документами передано у власність лізингоодержувачу.
 
03 жовтня 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 склали актприймання-передачі транспортного засобу, згідно з яким здійснено приймання-передачу транспортного засобу марки (моделі) BMW Х5, кузов                                                    № НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_3 , видане ТСЦ 8043.
 
Згідно з наказом керівника управління автокредитування ГО АТ КБ «ПриватБанк» від 03 жовтня 2022 року «Про перереєстрацію транспортного засобу BMW Х5,            VIN НОМЕР_1 з метою виконання проекту «Фінансовий лізинг»» проведено перереєстрацію АТ КБ «ПриватБанк» транспортного засобу BMW Х5,        VIN НОМЕР_1 , знято зазначений автомобіль з балансу АТ КБ «ПриватБанк» для подальшої реєстрації за ОСОБА_1 та доручено перереєстрацію транспортного засобу в сервісному центрі МВС ОСОБА_1 .
 
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06 жовтня 2022 року банк зазначив про повне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором лізингу.
 
Крім того, з документів, наданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС) на виконання ухвали суду від 23 травня 2023 року, судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 від 11 листопада 2022 року                      № 870761420, яка подана в його інтересах представником за довіреністю                      від 02 вересня 2022 року ОСОБА_5 , ТСЦ 3541 проведено операцію № 329 - перереєстрацію транспортного засобу - автомобіля BMW Х5,    2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , за договором фінансового лізингу та ДКП предмета лізингу з видачею свідоцтва про реєстрацію та номерних знаків,              а саме: видачею свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 та номерних знаків                        НОМЕР_5 .
 
Цього ж дня, 11 листопада 2022 року, за заявою ОСОБА_3        № 870960675 ТСЦ 3541 проведено операцію «315-Перереєстрація ТЗ на нового власника за договором, укладеним в ТСЦ», яким (транспортним засобом)                          є автомобіль BMW Х5, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , видано свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_6 та номерні знаки НОМЕР_7 .
 
У документах, які надані підрозділом МВС - ТСЦ 3541для перереєстрації спірного автомобіля на ОСОБА_3 , відсутнє доручення ОСОБА_1 як власника зазначеного транспортного засобу на його представлення ОСОБА_3 , а також довіреність ОСОБА_5 на третіх осіб в порядку передоручення, а саме представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 третій особі ОСОБА_3 .  
 
Того ж дня, 11 листопада 2022 року, зазначений транспортний засіб BMW Х5,            2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_7 , який зареєстровано за ОСОБА_3 11 листопада 2022 року, підрозділом МВС - ТСЦ 3541, за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 11 листопада             2022 року № 3541/2022/3207231 відчужено ОСОБА_4 та за її заявою                       від 11 листопада 2022 року № 871140714, ТСЦ 3541 проведено операцію                             «315-Перереєстрація ТЗ на нового власника за договором укладеним в ТСЦ» із видачею ОСОБА_4 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 та нових номерних знаків НОМЕР_9 .
 
07 грудня 2022 року між ТОВ «ЮНИКАВТО» як комісіонером та ОСОБА_4 як комітентом укладено договір комісії № 7532/22/1/007347, за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу), а саме: транспортного засобу BMW Х5, 2017 року випуску,                                       VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_9 , який зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) від 11 листопада 2022 року.
Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08 грудня            2022 року № 7532/22/007276 суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу та перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним № 7532 від 01 грудня 2017 року ТОВ «ЮНИКАВТО», який                                 є комісіонером та діє відповідно до пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 та на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії від 07 грудня 2012 року № 7532/22/1/007347 (продавець), з однієї сторони та ОСОБА_2 (покупець), з другої сторони, уклали вказаний договір, за яким продавець зобов`язався передати у власність покупця транспортний засіб BMW Х5, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_9 .
 
За заявою ОСОБА_2 від 08 грудня 2022 року № 916988078 ТСЦ 3541 проведено операцію «308-Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ) з видачею новому власнику свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 та нових номерних знаків НОМЕР_11 .
 
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10            від 08 грудня 2022 року, транспортний засіб BMW Х5, 2017 року випуску,                           VIN НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_11 , НОМЕР_12 зареєстровано за ОСОБА_2 як за власником.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Р. О. підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                                     і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11рп/2007 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Відповідно до статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків». У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
 
Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.
 
Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки.
Водночас, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи,                          не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або з судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
Верховний Суд зазначає, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 - особи, яка не брала участі у розгляді цієї справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи вирішував суд при постановленні оскаржуваного рішення питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки, чи встановлює, змінює, обмежує, або припиняє права та/або обов`язки заявниці.
 
Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, якимвитребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 транспортний засіб - автомобіль марки «BMW X5», 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 вказувала на те, що вона придбала спірний автомобіль 11 листопада 2022 року, який 08 грудня 2022 року був перереєстрований на відповідачку ОСОБА_2 , якій ОСОБА_4 автомобіль                              не відчужувала, а отже, рішення про витребування вказаного автомобіля                                   у ОСОБА_2 порушує її права та законні інтереси.
 
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння, виходив із того, що цей спір стосується права власності на спірний автомобіль, а тому ОСОБА_4 мала бути його учасником, а позивач не заявляв клопотання про залучення інших співвідповідачів.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
 
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
 
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
 
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
 
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
 
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
 
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
 
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача           не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
 
Разом з тим визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову                       є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
 
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті                         є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
 
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів                        у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє                                 у задоволенні позову (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17 січня            2024 року у справі № 947/6589/21 (провадження № 61-10253св23)).
 
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про витребування транспортного засобу з чужого незаконного володіння до             ОСОБА_2 - кінцевого набувача спірного автомобіля.
 
Сторонами за віндикаційним позовом є:
- позивач - власник, який втратив можливість володіння річчю, а також віндикувати майно може титульний володілець;
- відповідач - фактичний володілець майна без правових підстав - незаконний володілець; відповідачем має бути визначено особу, яка фактично володіє річчю станом на час пред`явлення позову.
 
Інші особи не є стороною у таких правовідносинах.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідачем за віндикаційним позовом є фактичний володілець майна без правових підстав - незаконний володілець, який фактично володіє річчю станом на час пред`явлення позову, а  ОСОБА_4 на час пред`явлення цього позову (20 грудня 2022 року)                      не була власником спірного автомобіля, оскільки 08 грудня 2022 року право власності на спірний автомобіль за договором комісії та договором купівлі-продажу перейшло до кінцевого набувача ОСОБА_2 , і спірний автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі.
 
У цій справі вирішувався спір щодо наявності волевиявлення ОСОБА_1 (власника) на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_3 , в свою чергу ОСОБА_4 придбала спірний автомобіль у ОСОБА_3 (наступного власника), а не                                         у ОСОБА_1 , в рішенні суду першої інстанції відсутні судження про права та обов`язки ОСОБА_4 , а тому суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ухвалене у цій справі судове рішення провитребування майна      з чужого незаконного володіння порушує права ОСОБА_4 .
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Романа Олеговича задовольнити.
 
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 лютого 2024 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,    є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник

 
Судді:                                                                                               І. Ю. Гулейков

 
Б. І. Гулько

 
Г. В. Коломієць

 
Р. А. Лідовець