ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 серпня 2024 року
м. Київ
справа № 284/743/20
провадження № 61-42cв23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирська обласна прокуратура, Управління Служби безпеки України в Житомирській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року в складі судді Сенюти В. О. та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Соколової В. В., Поліщук Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Житомирської обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Житомирській області  та просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України майнову шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в розмірі 648 571,15 грн та моральну шкоду в розмірі 543 685,00 грн. 
На обґрунтування позову зазначав, що 17 липня 2012 року слідчим слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області Ласточкіним С. О. щодо нього порушено кримінальну справу за зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених горілчаних виробів з використанням підроблених марок акцизного збору на горілчані вироби, за ознаками злочинів, передбачених частиною першою статті 204, частиною першою статті 216 КК України. Під час проведення 18 липня 2012 року обшуків слідчими слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області було виявлено та вилучено належні йому на праві власності 18 ящиків по 20 пляшок горілки кожен; 384 ящики з пляшками горілки «Пшенична» по 20 пляшок горілки кожен; 16 пляшок горілки, 2 ящики горілки «Смачна пшенична хвиля» по 20 пляшок кожен, 20 пляшок «Мрія Пшенична», 17 пластикових пляшок з горілкою. 
18 липня 2012 року йому обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 04 серпня 2012 року - пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 216 КК України.
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2012 року було скасовано постанову слідчого про порушення кримінальної справи № 485. 
27 березня 2013 року слідчим Управління СБУ в Житомирській області Ласточкіним С. О. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за № 22013060000000048 за частиною першою статті 199 КК України.
19 листопада 2018 року він звернувся до слідчого СВ Народицького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області Тумановського В. В. з клопотанням про повернення належного йому майна. Згідно відповіді від 28 листопада 2018 року вих. № 2310210/03-18, пляшки горілки визнані речовими доказами і тому повернути їх немає можливості.
Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 11 грудня 2019 року слідчого ОСОБА_2 зобов`язано повернути вилучені у нього під час обшуку алкогольні напої у кількості 7892 пляшки. Після отримання алкогольних напоїв та виїзду з міста Овруча, де на складі поліції зберігалася горілка, його було незаконно зупинено працівниками поліції та Державної фіскальної служби. Вилучено з місця події автомобіль «ГАЗ-53», державний номерний знак НОМЕР_1 , та належну йому горілку.
15 січня 2019 року слідчими Овруцького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення № 12019060250000576 за частиною першою статті 199 КК України за фактом перевезення горілки з підробленими акцизними марками. 
В подальшому обидва кримінальні провадження об`єднані в одне. Вилучені алкогольній напої йому повернули лише 13 червня 2020 року, а кримінальне провадження щодо нього закрили 18 червня 2020 року.
Оскільки внаслідок вказаних протиправних дій органів досудового розслідування та прокуратури йому було заподіяно майнову та моральну шкоду, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 598 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням з 17 липня 2012 року по 19 грудня 2012 року та з 27 березня 2013 року по день закриття відносно нього кримінального провадження - 18 червня 2020 року, тобто 92 місяці. 
Кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень. Внаслідок перебування позивача під слідством було порушено його усталений спосіб життя, нормальні життєві зв`язки, що негативно вплинуло на душевний стан позивача. Вказані обставини свідчать про заподіяння позивачу моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд виходячи з вимог розумності та справедливості, дійшов висновку, що її мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством - 598 000,00 грн (6 500,00 грн х 92 місяці), буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань.
Позовна вимога про відшкодування майнової шкоди у розмірі 648 571,15 грн задоволенню не підлягає у зв`язку з її недоведеністю.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року змінено в  частині стягнення розміру моральної шкоди, зменшивши моральну шкоду стягнуту з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 з 598 000,00 грн до 35 500,00 грн.
В решті рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року залишено змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням з 17 липня 2012 року по 19 грудня 2012 року та з 27 березня 2013 року по день закриття відносно нього кримінального провадження - 18 червня 2020 року, тобто 92 місяці.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням п`ять місяців, оскільки кримінальну справу відносно нього було порушено з  17 липня 2012 року по 19 грудня 2012 року .
З 27 березня 2013 року по 18 червня 2020 року кримінальна справа була порушена за фактом вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_1 підозра не вручалася, а тому він не вважається особою, яка незаконно перебувала під слідством у цей період часу.
З урахуванням характеру правовідносин, що виникли між сторонами, глибини моральних страждань позивача, виходячи з принципів розумності та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення мінімального розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача за період перебування під слідством тривалістю п`ять місяців, який становить 35 500,00 грн.
Звертаючись з вимогами про відшкодування майнової шкоди, позивач вказував, що горілчані вироби, які йому повернув відповідач,  були неналежної якості, а тому він просив стягнути вартість цих виробів. 
Оскільки вилучені у позивача горілчані вироби йому в подальшому повернули на підставі частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та ОСОБА_1 у розписці про їх отримання зазначив про відсутність претензій, вимоги про відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року в повному обсязі й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 в справі № 522/6228/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2012 року скасовано постанову слідчого про порушення кримінальної справи № 485, тобто судом визнано незаконність вилучення у нього горілчаних виробів. Суд не звернув увагу, що вилучені у нього горілчані вироби незаконно утримувалися відповідачами протягом 9 років, у зв'язку з чим прийшли у такий стан, який унеможливлює їх реалізацію за призначенням.
Матеріали кримінального провадження № 22013060000000048 від 27 березня 2013 року порушеного за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 199 КК України, фактично повністю складаються з матеріалів кримінальної справи № 485, порушеної щодо нього 17 липня 2012 року.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Деснянського районного суду м. Києва.
07 лютого 2023 року справа № 284/743/20 надійшла до Верховного Суду.
Житомирська обласна прокуратура та Управління Служби безпеки України в Житомирській області направили відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Судові рішення в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди в касаційному порядку не оскаржувалися та в силу вимог статті 400 ЦПК України не переглядаються.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що постановою слідчого слідчого відділу Управління СБУ в Житомирській області Ласточкіна С. О. від 17 липня 2012 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за фактом зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовлених горілчаних виробів з використанням підроблених марок акцизного збору на горілчані вироби, за ознаками злочинів, передбачених частиною першою статті 204 , частиною першою статті 216 КК України.
Під час проведення обшуку працівниками Управління СБУ в Житомирській області 18 липня 2012 року вилучено у ОСОБА_1 горілчані вироби в кількості 7 892 пляшки.
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2012 року скасовано постанову слідчого слідчого відділу Управління СБУ в  Житомирській області Ласточкіна С. О. від 17 липня 2012 року про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 204, частиною першою статті 216 КК України.
В матеріалах кримінальної справи щодо ОСОБА_1 міститься висновок головного експерта відділу спеціальних видів досліджень НДЕКЦ при УМВС України у Рівненській області № 431 від 03 серпня 2012 року, згідно якого сукупність досліджуваних показників (повнота наливу, органолептичні показники та міцність) спиртовмісних рідин марки «Пшенична» не відповідають обов`язковим вимогам до якості продукції діючого стандарту ДСТУ 4256:2003 «Горілки і горілки особливі. Технічні умови».
27 березня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за № 22013060000000048 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 199 КК України.
Згідно листа слідчого СВ Народницького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області Тумановського В. В. № 2310210/03-18 від 28 листопада 2018 року, постановою слідчого слідчого відділення Управління СБУ в Житомирській області від 27 березня 2013 року виявлені та вилучені алкогольні напої в кількості 7 892 пляшки визнані як речові докази та приєднані до матеріалів кримінального провадження № 22013060000000048, а тому їх повернення на цей час є неможливим.  
Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду в Житомирській області від 17 січня 2019 року накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні, вилучені 14 січня 2019 року в ході огляду місця події у  ОСОБА_3 , зокрема, ящики з горілкою в кількості 370 штук з написом «Пшенична», які належать ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині накладення арешту на ящики з горілкою в кількості 370 штук, адвокат Налапко М. М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 17 січня 2019 року в частині накладення арешту на ящики з горілкою в кількості 370 штук з написом «Пшенична», які вилучені 14 січня 2019 року в ході огляду місця подій у ОСОБА_3 скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу про відмову в накладенні арешту на це майно.
Апеляційний суд під час перегляду цієї справи встановив, що ухвалою слідчого судді Народицького районного суду Житомирської області від 11 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а саме 7 892 пляшок алкогольних напоїв, які в нього було вилучено під час проведення обшуку 18 липня 2012 року, задоволено та зобов`язано слідчого повернути їх ОСОБА_1 . 
Листом начальника СВ Народицького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області від 09 січня 2019 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що на виконання зазначеної ухвали слідчого судді він має прибути 14 січня 2019 року об 11:00 год для отримання зазначеного майна.
14 січня 2019 року у призначений час ОСОБА_1 з ОСОБА_3 прибули на вантажному автомобілі САЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , до Народицького ВП для отримання горілчаних виробів, які були вилучені під час проведення обшуку 18 липня 2012 року, де отримали зазначене майно та поїхали до міста Овруч.
Того ж дня о 14:00 год вказані особи були затримані працівниками поліції і при огляді автомобіля, який належить ОСОБА_3 , було виявлено та вилучено 370 ящиків горілки «Пшенична», в кожному ящику по 20 пляшок, що зафіксовано протоколом огляду місця події.
15 січня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019060250000024 були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за частиною першою статті 199 КК України за фактом того, що 14 січня 2019 року в селі Підруддя Овруцького району по автомобільній дорозі «Народичі - Овруч» ОСОБА_3 на вантажному автомобілі марки САЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевозив ящики з горілкою торгової марки «Пшенична» в кількості 370 штук (товари) з підробленими марками акцизного збору.
Апеляційний суд ухвалу мотивував тим, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, а саме ящики з горілкою в кількості 370 штук з написом «Пшенична», не відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, і прокурором не наведено законних підстав для накладення арешту на зазначене майно, враховуючи, що докази, на які посилається слідчій в своєму клопотання, добуті в рамках кримінальної справи, яка була порушена постановою від 17 липня 2012 року, а в подальшому постановою суду від 24 вересня 2012 року вказану постанову про порушення кримінальної справи було скасовано.
Постановою слідчого слідчого відділу Народицького ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області Тумановського В. В. від 18 червня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22013060000000048 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 199 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановлено повернути алкогольні напої, вилучені в ОСОБА_1 під час проведення обшуку 18 липня 2012 року.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 13 червня 2020 року, він отримав від працівників поліції належне йому майно - горілку «Пшенична» та претензії до працівників поліції відсутні.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частинами першою, другою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 266/94-ВР майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Встановивши, що у позивача дійсно були вилучені горілчані вироби, що не заперечувалося сторонами, однак були повернуті йому органами поліції, ОСОБА_1 в розписці про отримання горілчаних виробів зазначив, що претензій у нього з цього приводу немає, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди, оскільки її було відшкодовано позивачу шляхом повернення вилученого майна на підставі частини другої статті 4 Закону № 266/94-ВР.
Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначеній в касаційній скарзі постанові.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, касаційний суд не встановив.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді | А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов