КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 червня 2024 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 755/3006/23
номер провадження №22-ц/824/1981/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - Кравченко Ольги Петрівни 
на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року /суддя Коваленко І.В./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення та постачання гарячої води, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
06.03.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив суд: стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 79 825,92 грн.; інфляційну складову боргу в сумі 17 986,06 грн., 3 % річних в сумі 7 383,97 грн., та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
27 квітня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 - закрито.
24 липня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2023 року представник позивача направила заяву про усунення недоліків разом з позовною заявою, викладеною в новій редакції, просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 79 825,92 грн.; інфляційну складову боргу в сумі 17 986,06 грн., 3 % річних в сумі 7 383,97 грн., та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.
Заочним рішенням  Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за послуги з постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 79 825,92 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 3 909,06 грн., та 3% річних у розмірі 3 547,41 грн., а всього на загальну суму 87 282 (вісімдесят сім тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 39 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн. /а.с. 127-130/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Євро-Реконструкція» - Кравченко О.П.  звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, задовольнити позов.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, зокрема,  ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки вони не є неустойкою (штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18. Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер та не є неустойкою (штрафом, пенею), положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», якими заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги - не поширюються на предмет розгляду цієї справи та відповідно не підлягають застосуванню.
ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, за єдиною відомою суду адресою, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга  підлягає залишенню без задоволення, на підставі наступного.
Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за № 198.
На виконання вимог ч. 4 ст. 165 ЦПК України, суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідно до наданої інформації, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 79 825, 92 грн, суд першої інстанції вірно керувався нормами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якими передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц)
Отже, суд першої інстанції дійшов висновків про стягнення повної суми, заявленої позивачем заборгованості.
Доводи апеляційної скарги, окрім вимоги про скасування рішення у повному обсязі, фактично зводяться до спору в частині стягнення судом першої інстанції суми 3% річних та інфляційних нарахувань.
Частково задовольняючи вимоги в цій частині, суд першої інстанції вірно керувався нормами пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" про те, що відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.
У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК).
З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц
Разом з тим, суд першої інстанції також вірно вказував, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року зі змінами «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», з 12.03.2020 року на всій території України запроваджено карантин.  Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року зі змінами, з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Зважаючи на те, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за період березня 2020 по дату завершення нарахування зобов`язань згідно розрахунку заборгованості - лютий 2022 року, на суму боргу за надані послуги, є помилковим та порушує норми матеріального права.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вірно розрахував розмір 3% річних та інфляційну складову, перерахувавши їх розмір за період з березня 2020 по 01 березня 2022 року, протягом якого штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки закону.
Отже, суд першої інстанції вірно присудив стягнути з ОСОБА_1 , інфляційні втрати в розмірі 3 909,06 гривень та 3 % річних 3 547,41 гривень, за період по березень 2020 року.
Доводи апеляційної скарги, з посиланням на правові позиції, не релевантні до даної справи і ухвалені до моменту прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», апеляційним судом відхиляються.
Так, нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, який виник у період карантину, порушує норми матеріального права, оскільки під час карантину штрафні санкції не нараховуються в силу імперативної вказівки Закону № 530-IX.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» - Кравченко Ольги Петрівни на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року - залишити без задоволення.   
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2023 року - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: