Номер провадження: 22-ц/813/3173/24 
Справа № 504/1794/22
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
Іменем України
01.07.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,
на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2023 року,
за позовом керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 в інтересах держави Україна, в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
Керівник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 в інтересах держави Україна, в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач зазначає, що вказана земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до земель оборони, а за формою власності - до державної власності.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року у справі № 6/63-10-1719, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року, визнано право власності за державою в особі Міністерства оборони України на нерухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_2, загалом на двадцять дев`ять об`єктів нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 1540807151227.
22.01.2021 року державним реєстратором Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенком Олександром Борисовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 56258754, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 32,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 2274258051227.
За фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 42019161010000198 від 08.06.2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч.1 ст. 425, ч.3 ст. 426, ч.4 ст. 426-1 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що Міністром оборони України будь-яких дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_6 не надавалось.
Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 року рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка Олександра Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 56258754 від 22.01.2021 року скасовано.
08.02.2022 року згідно відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 32,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 припинено.
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Комінтернівський районний суд Одеської області заочним рішенням від 27 січня 2023 року позов керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 в інтересах держави Україна, в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю задовольнив.
Зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні Міністерству оборони України, в особі Квартирно- експлуатаційного відділу міста Одеси частиною земельної ділянки, площею 0,0065 га, з загальної площі 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), загальною площею 32,7 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна 2274258051227, шляхом його знесення за власний рахунок ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно - експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно - експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року.
Рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території ІНФОРМАЦІЯ_2", та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що 08.02.2022 року згідно відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 32,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 - припинено.
В теперішній час ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене вважав, що негаторний позов, пред`явлений позивачем підлягає задоволенню. 
Комінтернівський районний суд Одеської області ухвалою від 16.10.2023 року залишив без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2023 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , просить заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки користується земельною ділянкою з 1992 року, має вільний доступ до будиночка. Зазначає, що перешкод у користуванні земельною ділянкою не чинить, позовні вимоги не відповідають вимогам законодавства, предмет позову викладено з посиланням на «військове містечко № ІНФОРМАЦІЯ_5», «об`єкт житлової нерухомості», яких реально не існує. Звертає увагу на те, що керівником прокуратури на час звернення до суду з позовом був ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 .
Посилається на обставини визнання неконституційними положень ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, на підставі якої Міністерство юстиції України скасувало рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на вказані будиночки рибака. Тому вимоги керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону суперечить Конституції України, рішенню Конституційного Суду у справі № 3-270/2019(6302/19) щодо відповідності Конституції окремого припису ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року.
Вважає державну реєстрацію 08.12.2022 року земельної ділянки під кадастровим № 5122855900:02:003:0074, площею 4,0433 га проведену відділом № 1 головного управління Держгеокадастру у Житомирській області такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав власності». Отже позивачем на підтвердження права користування земельною ділянкою надано лише копію Державного акта на право постійного користування землею у якому не визначено меж користування земельною ділянкою, площею 3,8 га за адресою: АДРЕСА_1 . Документації відповідно до якої можна визначити межі земельної ділянки площею 3,8 га за адресою: АДРЕСА_1 позивачем не надано. 
Також зазначає, що судом першої інстанції не досліджено докази по справі, не взято до уваги заперечення відповідача, не розглянуто клопотання, порушено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року відкрито провадження у справі, роз`яснено учасникам процесу право подання до апеляційного суду відзиву.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси отримали в особистих кабінетах Електронного суду 14.12.2023 року та 22.11.2023 року відповідно, що підтверджується довідками.
У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення - без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 чинить перешкоди Міністерству оборони України та Одеському квартирно-експлуатаційному управлінню у користуванні земельною ділянкою площею 0,0065 га, оскільки на ній розташований об`єкт площею 32,7 кв.м.
Представник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону отримала в особистому кабінеті Електронного суду 16.05.2024 року, що підтверджується довідками.
У відзиві на апеляційну скаргу Одеська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення - без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надано доказів правомірності здійснення забудови, а також документів, що підтверджують відведення земельної ділянки та її використання за цільовим призначенням.
Також просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Копію ухвали про відкриття провадження представник скаржника отримав 14.12.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою. 
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник скаржника у судовому засіданні, доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.
Представники Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, які приймали участь у справі просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Одеський апеляційний суд, заслухавши думку учасників процесу, ухвалою від 01.07.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання у задоволенні клопотань про витребування доказів, заявлених скаржником у апеляційній скарзі відмовив, з огляду на таке. 
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у витребуванні у Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області рішення Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області від 01 квітня 2021 року № 123-VIII «Про демонтаж огорож та інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до узбережжя Чорного моря» та залученні Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, апеляційний суд виходив з того, що предметом позову є знесення самочинного будівництва, рішення Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області від 01 квітня 2021 року № 123-VIII не стосується предмету спору у цій справі, разом з тим, спірне нерухоме майно не розташоване на території Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області, тому вважав за необхідне у залученні до участі у справі останньої та витребуванні вказаного рішення відмовити. 
Щодо витребування інших доказів, колегія суддів зауважила, що докази які просить витребувати скаржник стосуються обставин, що виникли після ухвалення оскаржуваного рішення, і судом першої інстанції вказаним доказам оцінка не надавалась. В частині витребування доказів, які стосуються відмови від права користування земельними ділянками, то вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року у справі № 6/63-10-1719. 
Одеський апеляційний суд ухвалою від 01.07.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання приєднав до матеріалів справи наказ Офісу Генерального прокурора № 408К від 10.11.2021 року, оскільки останній надано представником Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону на спростування доводів апеляційної скарги. 
Враховуючи долучення до матеріалів справи наказу Офісу Генерального прокурора № 408К від 10.11.2021 року, підстави для задоволення клопотання про витребування у Генеральної прокуратури України документів на підтвердження повноважень керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону відсутні. 
Одеський апеляційний суд ухвалою від 01.07.2024 року, клопотання Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону про поновлення строку на подання відзиву задовольнив, поновив строк на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з огляду на таке.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року відкрито провадження у справі, роз`яснено позивачу право подання до апеляційного суду відзиву протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.
Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.
Як вже зазначалось представник Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону отримала в особистому кабінеті Електронного суду 16.05.2024 року, що підтверджується довідками.
Одеською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону відзив на апеляційну скаргу подано 17.05.2024 року, тому колегія суддів вважала, що клопотання підлягає задоволенню. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно - експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно - експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна ІНФОРМАЦІЯ_2.
Рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року.
Рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території ІНФОРМАЦІЯ_2", та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що 08.02.2022 року згідно відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 32,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 - припинено.
В теперішній час ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене вважав, що негаторний позов, пред`явлений позивачем підлягає задоволенню. 
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зробила висновок про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Судом встановлено, що прокурором надано суду копію листа від 07 грудня 2021 року № 5-4-1515ВИХ-21, згідно якого він повідомив Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси у порядку, визначеному статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», про необхідність захисту прав держави та намір подати відповідний позов до суду.
Правомірність представництва інтересів держави прокурором, встановлена та належно вмотивована судом, по справі ніким не оспорюється.
Звертаючись до суду із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, прокурор обґрунтував позов порушенням права держави, як власника земельної ділянки, яка належить до земель оборони. На цій земельній ділянці розміщено об`єкт житлової нерухомості, який на підставі рішення державного реєстратора від 22.01.2021 року ОСОБА_1 набула у власність і яке скасовано наказом Міністерства юстиції України.  ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований останньою.
Згідно з ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 13 ЗК України, статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статей 9, 14 Закону України "Про Збройні Сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.
В розумінні статей 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Згідно ст.ст. 1,3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління.
Відповідно до ст.14 Закону України „Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.
До військового майна належать будинки, споруди, та інше майно. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "'Про правовий режим майна у Збройних Силах України" з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У частинах третій, четвертій статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови (див. постанову Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 642/7110/15-ц).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14-ц).
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 442/302/17 (провадження № 61-20491св19) зазначено, що «задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача)».
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у року по справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року по справі 906/554/18.
Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.
Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №911/1659/19.
У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 369/3261/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що за обставин справи, коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки шляхом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного, будівництва навіть у разі його державної реєстрації, здійсненого не власником або без його згоди. Власник вправі вимагати усунення із земельної ділянки усіх результатів діяльності (господарювання) відповідача на ній. Оцінка самочинності здійсненого будівництва не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки будь-яке будівництво на чужій земельній ділянці, має розглядатися як таке, що вчинене без правомірних підстав для ведення такої діяльності. Отже, відповідно до вимог цивільного закону незаконний набувач земельної ділянки не набуває права власності на збудовані ним за час незаконного володіння споруди і має право лише на належні йому будівельні матеріали та конструктивні елементи без набуття права власності на споруди, які їх складали.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) вказано, що «за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа - власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що визначальними обставинами для встановлення подібності справ № 263/18985/19 та № 916/1174/22 є (1) наявність самочинного будівництва, на яке (2) неправомірно зареєстровано право власності. Спір щодо подальшої юридичної долі самочинно побудованого майна вирішується виключно відповідно до статті 376 ЦК України, тобто за вимогами про знесення такого майна або про визнання права власності на таке майно. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності».
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командувача військами Червонопрапорного Одеського військового округу № 22 від 12 лютого 1980 року "Про ліквідацію Чабанської рибально-туристської бази ВМТ ОдВО  і створення спортивної бази округу" будівлі та споруди Чабанської рибально-туристської бази були передані спортивному клубу армії ОдВО - на баланс квартирно-експлуатаційної частини Чабанського району.
Пунктом 4 зазначеного наказу передбачено, що човникова станція Чабанської рибально-туристської бази збережена за Радою військово-мисливського товариства ОдВО з перейменуванням в будинок рибалки "Чабанка".
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році Чабанській квартирно - експлуатаційній частині району, правонаступником якої є Квартирно - експлуатаційний відділ міста Одеси, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області надано у постійне та безоплатне користування земельні ділянки, загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі яких входить земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 (один)), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна ІНФОРМАЦІЯ_2.
До складу земельної ділянки увійшли земельні ділянки:Чабанського полігону уздовж узбережжя Чорного моря, площею 21,7274 га; військових містечок «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_1», на яких дислокувалась військова частина НОМЕР_1 .ю площею 13 га; військового містечка «ІНФОРМАЦІЯ_1», колишнього ІНФОРМАЦІЯ_4, площею 15 га; військового містечка «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованого вздовж траси Одеса - Миколаїв, площею 30 га; 55 Управління начальника робіт, площею 61 га; 9 спортивного клубу армії, площею 4 га.
Зазначений державний акт зареєстрований у порядку, встановленому законом за № 35, недійсним не визнавався і не був скасований.
Відповідно до пунктів 1, 3 постанови Верховної Ради України від 04.02.94 №3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є державною власністю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.95 №18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" передбачено Міністерствам, зазначеним у додатку, прийняти до 15.01.95 року до сфери управління відповідне майно з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів. Відповідно до переліку до зазначеної постанови на Міністерство оборони України покладено управління майном, зокрема, 7 мисливських господарств, 7 будинків рибалки, туристичної бази. З магазинів, 3 стрілецькі стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу.
Міністерству оборони України було предписано прийняти підприємства, організації та об`єкти колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР, зокрема: мисливські і риболовецькі господарства, будинки мисливця-рибалки, туристичні бази. Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Згідно ст.ст. 1,3 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління.
На підставі розпорядження начальника розквартирування військ і капітального будівництва Збройних Сил - начальника головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України №12р від 25 жовтня 2000 року, наказу начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 31 жовтня 2000 року "Про проведення інвентаризації та прийому майна товариств військових мисливців та рибалок" та наказу начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування №86 від 12 грудня 2000 року "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" у Міністерстві оборони України було проведено, зокрема, інвентаризацію майна товариств військових мисливців та рибалок, розташованого на території Південного оперативного командування.
Зазначене майно поставлено на картковий облік у квартирно-експлуатаційних органах, які уповноважені вести облік нерухомого майна Збройних Сил України.
Проте, Мисливсько-рибальське підприємство «Сокіл» Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України вказівки щодо складання та підписання актів прийому-передачі майна до квартирно-експлуатаційних органів Міністерства Оборони України не виконало, чим порушило вимоги вищевказаних нормативно-правових актів Верховної Ради та Уряду України.
Згідно наказу начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12 грудня 2000 року №86 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" нерухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято на відповідний картковий облік та закріплено за Чорноморською КЕЧ району (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси).
На підставі рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території ІНФОРМАЦІЯ_2" та видачі йому свідоцтва про право власності на будівлі та споруди, які знаходяться на балансі підприємства, мисливсько-рибальському підприємству "Сокіл" видано свідоцтво на право власності на будівлі та споруди ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: адміністративно-готельну будівлю, А, а-а3; будівлю готелю літнього типу, Б,б; будівлю котеджу літнього типу, В, в; будівлю їдальні на 20 місць-обідів, Г; будівлю прохідної, Д,пд.(Д); будинок збірно-щитовий, Е-Е9; будинок збірно-щитовий Ж-Ж8, ж21-ж2111; ж41-ж61, ж71-ж711; будівля бару, 3; підвал,пд.(3); рятувальну станцію, И; вбиральню, К; вбиральню, Л; вбиральню М; душ Н; будівлі для зберігання човнів, о; брукування, I, а 26 липня 2007 року на підставі зазначеного рішення відповідача-1 Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за мисливсько-рибальським підприємством "Сокіл" південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України.
Рішенням господарського суду Одеської області від 11.03.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015 року, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 року визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10 листопада 2005 року "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території ІНФОРМАЦІЯ_2", та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно ІНФОРМАЦІЯ_2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на їдальню за генеральним планом №888 площею 72кв.м.; котедж за генеральним планом №864 96 кв.м; котедж за генеральним планом №865 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом №866 площею 12 кв.м.; котедж за генеральним планом №867 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом №868 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом №869 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом №870 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом №871 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом №872 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом №873 площею 12 кв.м; котедж за генеральним планом № 874 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом № 875 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом № 876 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом №877 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом №878 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом №879 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом №880 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом № 881 площею 32кв.м.; котедж за генеральним планом №882 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом №883 площею 32 кв.м; котедж за генеральним планом №884 площею 126 кв.м; котедж за генеральним планом №887 площею 75 кв.м; сторожеву за генеральним планом №889 площею 20 кв.м; туалет за генеральним планом №890 площею 6 кв.м; туалет за генеральним планом №891 площею 3 кв.м; туалет за генеральним планом № 892 площею 3 кв.м.; гараж за генеральним планом №836 площею 18 кв.м та навіс для човнів за генеральним планом №885 площею 512 кв.м.
Рішенням господарського суду Одеської області від 24.12.2009 року визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 18.12.2008 року № 436-V «Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області».
Рішенням суду встановлено, вищевказані земельні ділянки є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження ними належить до повноважень Кабінету Міністрів України, а Міністр оборони України повноваженнями на припинення права державної власності чи права користування не наділений.
Зазначені обставини встановлені рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 березня 2023 року, яке постановою Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2023 року залишено без змін.
Відповідачем зазначені обставини не спростовані під час розгляду цієї справи.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2021 року державним реєстратором Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенком Олександром Борисовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 56258754, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 32,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна 2274258051227.
За фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 42019161010000198 від 08.06.2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 197-1, ч.1 ст. 425, ч.3 ст. 426, ч.4 ст. 426-1 КК України.
На підставі листа Управління нормативно - методичного забезпечення та моніторингу володіння, використання та розпорядження нерухомого майна і земель Міністерства оборони України від 11.06.2021 року № 407/895 встановлено, що Міністром оборони України будь-яких дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка ІНФОРМАЦІЯ_6, не надавалось.
31.12.2021 року Міністерством оборони України подано скаргу до Міністерства юстиції України (вих. № 407/1958) в порядку ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на реєстраційні дії, проведені державними реєстраторами, в тому числі державним реєстратором Сергіївської селищної ради  Білгород-Дністровської  міської ради Одеської області  Єрошенко  О.Б., щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №м56258754, про реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості загальною площею 32,7 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2274258051227), за відповідачем ОСОБА_1 . 
За результатом розгляду скарги, відповідно до пункта 4 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 року рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка Олександра Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 56258754 від 22.01.2021 року, скасовано.
Згідно відомостей інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, 08.02.2022 року право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості площею 32,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , припинено.
Нерухомість відповідача побудована на земельній ділянці оборони, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи, а тому стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
В теперішній час ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, який побудований ОСОБА_1 
Установивши, що на земельній ділянці, яка належить до земель оборони, і не була відведена для будівництва відповідачу, без відповідного документа, який давав право виконувати будівельні роботи, побудовано об`єкт нерухомості, який на підставі рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенко О.Б., набула у власність ОСОБА_1 , і яке скасовано наказом Міністерства юстиції України, відповідач чинить у користуванні земельною ділянкою державою в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ міста Одеси, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса в користуванні частиною земельної ділянки 0,0065 га, загальною площею 3,8 га, шляхом знесення об`єкту нерухомості, загальною площею 32,7 кв.м, за власний рахунок ОСОБА_1 , оскільки саме такий спосіб захисту за встановлених обставин справи є належним.
Посилання скаржника на те, що позовні вимоги не відповідають  документам, а саме прокурор просить усунути перешкоди у користування земельної ділянкою на якій розташований «об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_4», проте об`єкту «житлової» нерухомості не має, не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, виходячи з наступного.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № інформаційної довідки 304796426 від 12.07.2022 року вбачається, що рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 22.01.2021 року № 56258754 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - будинок рибака, об`єкт житлової нерухомості: ні, площею 32,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2274258051227; 08.02.2022 року реєстратором Департамента державної реєстрації Міністерства юстиції України право власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомості припинено.
Посилання суду першої інстанції на те, що знесенню підлягає об`єкт нерухомого майна (житлової нерухомості), не є підставою для скасування рішення суду, оскільки судом першої інстанції в рішенні зазначено: площа земельної ділянки на якій розташоване нерухоме майно, загальна площа земельної ділянки, яка відноситься до земель оборони, адреса місця розташування нерухомого майна і реєстраційний номер нерухомого майна 2274258051227. Помилкове зазначення судом першої інстанції нерухомого майна як житлового не вплинуло на правильність висновку суду про обґрунтованість заявленого позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язання знести самочинно побудовану будівлю,яка є нерухомим майном, та про наявність підстав для його задоволення. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява підписана від імені керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері обори Південного району ОСОБА_3., в той час за даними офіційного сайту керівником цієї прокуратури у 2022 році був ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме наказом Офісу Генерального прокурора № 408к від 10.11.2021 року яким на посаду керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону строком на п`ять років з 12.11.2021 року призначено ОСОБА_3 . Доказі на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.
Посилання скаржника на рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2022 року № 9-р(ІІ)/2022, яким визнано неконституційним положення статті 37 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на підставі якої Міністерство юстиції України скасувало рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на будинок рибака, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Як зазначалося вище, пунктом 4 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 року рішення державного реєстратора Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області Єрошенка Олександра Борисовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 56258754 від 22.01.2021 року, скасовано.
Рішенням Конституційного Суду України від 16.11.2022 № 9-р(II)/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), припис пункту 1 частини сьомої статті 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству" від 12 травня 2022 року № 2255-IX, а саме „скасування рішення державного реєстратора».
Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, статтею 91 Закону України „Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже на час прийняття Міністерством юстиції України наказу № 366/5 від 04.02.2022 року положення статті 37 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" були чинними.
Слід зауважити, що предметом спору у даній справі не є скасування наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 року, суд згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доводи апеляційної скарги про те, що державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер 5122755900:02:003:0174, площею 4,0433 га не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав власності від 03.10.2019 року не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем у встановленому законом порядку рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не оскаржувалося та судом першої інстанції не надавалося йому оцінки.
Посилання скаржника на користування земельною ділянкою з 1992 року не заслуговують на увагу, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин скаржником суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено місцезнаходження будинку рибака, загальною площею 32,7 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на землях оборони не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. 
За фактом самовільного зайняття земельної ділянки та самочинного будівництва Другим слідчим відділом (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 42019161010000198 від 08.06.2019 року, в тому числі за фактом самовільного будівництва будівель і споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 197-1, ч.1 ст. 425, ч.3 ст. 426, ч.4 ст. 426-1 КК України.
Протоколом огляду від 17.12.2021 року у кримінальному провадженні № 42019161010000198 встановлено, що на території земельної ділянки, яка перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 розташовані споруди. 
До протоколу огляду від 17.12.2021 року додано план-схему, відповідно до якої об`єкт нерухомого майна, загальної площею 32,7 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2274258051227, розташований на земельній ділянці, площею 3,8 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України, належить до земель оборони. 
Відповідачем на спростування вказаних обставин належних та достатніх доказів суду не надано. 
Щодо заявлення відповідачем про застосування строку позовної давності, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення».
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що керівником Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави Україна, в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, заявлено негаторний позов, то позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та висновків, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 05 липня 2024 року.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова

Судді                                                                                                Ю.П. Лозко

                                                                               О.Ю. Карташов