П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/22311/23	

Перша інстанція: суддя Андрухів В.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Григорука Георгія Петровича, в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року у справі за позовом адвоката Григорука Георгія Петровича, в інтересах ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року адвокат Григорук Г.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (далі – Укртрансбезпека), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 21.08.2023 №ПШ020566 про застосування до ОСОБА_1 , відповідно до  абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу  в сумі 17 000 грн, 
В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначив, що в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 24.07.2023№356575  не вірно зазначено ім`я водія, який здійснював перевезення пасажирів. Так, замість « ОСОБА_2 » вказано Аришмон».
Далі адвокат указує на те, що матеріали справи не містять жодних доказів правопорушення, яке інкримінується його довірителю. Крім того, як стверджує адвокат, у відповідача відсутні докази отримання ОСОБА_1 під розписку чи рекомендованим листом повідомлення про запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року, ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у письмовому провадженні), у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що факт відсутності тахокарти за 24.07.2023 зафіксовано в акті № 356575, який підписаний водієм, та з пояснень останнього вбачається, що ним не заповнено належним чином тахокарту. 
Водій транспортного засобу ОСОБА_3 , у поясненнях до акту проведення перевірки №356575 пояснив, що забувся в тахокарті поставити дату, чим фактично підтвердив наявність правопорушення.
Також суд першої інстанції вважав безпідставним твердження позивача про помилку в імені водія в акті перевірки, оскільки згідно наявної у справі копії посвідчення водія ОСОБА_3 його ім`я « ОСОБА_4 » та саме таке ім`я відображене в акті № 356575.
Крім того, суд першої інстанції указав, що доказом вчинення правопорушення, окрім пояснень водія ОСОБА_3 , є і фотокопія тахокарти з прізвищем водія, маршрутом перевезення, на якій відсутня дата.
Останнє, про що зазначив суд першої інстанції це про те, що позивач був завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення, що підтверджується його підписом у запрошенні, а тому доводи про необізнаність щодо дати розгляду справи є безпідставними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, адвокат ГригорукГ.П. , діючи в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник продовжує наполягати на тому, що відсутні докази вчинення правопорушення ОСОБА_1 , вважає, що суд першої інстанції спотворив та перекрутив обставини справи, надавши перевагу доказам однієї сторони, відкинувши докази сторони позивача, чим порушив принцип змагальності сторін.

Укртрансбезпека, скориставшись правом подання відзиву на апеляцію, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції ухваленого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) надає право здійснити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини справи.

24.07.2023 посадова особа Укртрансбезпеки, на підставі направлення на рейдову перевірку від 20.07.2023 № 030/B, здійснила перевірку транспортного засобу MERCEDES-BENZ Sprinter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_3 . 
В ході проведення перевірки встановлено, що власником зазначеного транспортного засобу, являється ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
24.07.2023, за результатами проведеної перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, посадова особа Укртрансбезпеки склала акт № 356575, яким встановила порушення, абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення пасажирів за відсутності, на момент перевірки, документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: тахокарти за 24.07.2023.
Водій транспортного засобу в поясненнях до акту проведення перевірки № 356575 зазначив, що забув поставити дату у вказаному документі та розписався в акті, що підтверджується наявною у справі копією вказаного акта (а.с.10).
Згідно з матеріалами справи повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.08.2023 № 59251/33/24-23 було власноруч особисто позивачу 11.08.2023, про що, останній,  розписався на вказаному повідомленні-запрошенні (а.с.37).
Зазначеним запрошенням ОСОБА_1 було повідомлено про здійснення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 21.08.2023 у приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області.
Позивач на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не з`явився, у зв`язку з чим 21.08.2023 справа була розглянута без його участі.
Начальник відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки прийняв  постанову № ПШ 020566 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн, на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Копію вказаної постанови позивач отримав власноруч 24.08.2023 в приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, що підтверджується його підписом та не заперечується сторонами.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі – Закон № 2344-ІІІ).
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).
Згідно з п.п.14, 15 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Приписами п. п. 20, 21 Порядку № 1567 передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Статтею 1 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що автомобільний перевізник – фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до положень статті 39 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що перелік документів, наведених у ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", не є вичерпним.
Згідно з статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно- побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Згідно з пунктом 1.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі Інструкція № 385) встановлено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Згідно з пунктами 3.3, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
З 20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів підписаної в Женеві 01.07.70 в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом, тобто 1+28 тахокарт чи індивідуальних реєстраційних листків.
Відповідно до пункту 1.3, 6.1, 6.3 Положення «Про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Викладене свідчить, що тахокарти входять до переліку обов`язкових документів для здійснення внутрішніх перевезень пасажирів на маршрутах протяжністю понад 50 км, на рівні з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах. При цьому водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зобов`язаний своєчасно встановлювати, змінювати та заповнювати тахокарти, а також забезпечувати їх належне зберігання.

Обставини справи свідчать, що транспортний засіб, належний позивачу, був обладнаний аналоговим тахографом. 24.07.2023 на цьому транспортному засобі водій ОСОБА_3 здійснював перевезення пасажирів за міжміським автобусним маршрутом «Ананьїв-Одеса» (176 км), у зв`язку з чим, водій згідно наведених вище нормативних актів був зобов`язаний вести облік режиму праці та відпочинку та надавати відповідні тахокарти посадовим особам Укртрансбезпеки для перевірки.

В апеляційній скарзі указано про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення правопорушення ОСОБА_1 .
Відповідаючи на даний довід, колегія суддів указує таке.
Матеріали справи містять фотокопію тахокарти з прізвищем водія та маршрутом перевезення на якій відсутня дата.
У колегії суддів відсутні сумніви, що  саме вказана тахокарта, була надана при перевірці 24.07.2023, оскільки водій транспортного засобу ОСОБА_3 у поясненнях до акту перевірки №356575 зазначив, що забувся поставити в  тахокарті дату, чим фактично підтвердив вчинення порушення законодавства про автомобільний транспорт, що виразилося у відсутності обліку режиму праці та відпочинку

Отже, на думку колегії суддів, факт вчинення ОСОБА_1  правопорушення підтверджено безпосередньо поясненнями водія ОСОБА_3 , а також фотокопією тахоепрти.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність вини позивача.
Також слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що позивач був завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, про що свідчить його підпис та проставлена дата -  11.08.2023 отримання  запрошення про розгляд справи, яке було призначено  21.08.2023 (а.с.37).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у правильності висновків суду першої інстанції, скаржник в апеляційній скарзі не навів.
Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Григорука Георгія Петровича, в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2024 року у справі за позовом адвоката Григорука Георгія Петровича, в інтересах ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 12.09.2024.