ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 червня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 404/1959/24
провадження № 22-ц/4809/965/24 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Головань А.М., Мурашко С.І.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини з батьком за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2024 року (суддя Павелко І.Л.).

       В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_3   у березні 2024 року звернувся до суду з позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 квітня подана заява про забезпечення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Управління з питань захисту прав дітей про визначення місця проживання дитини з батьком шляхом визначення часу спілкування з дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за його місцем проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 14.00 години кожної першої п`ятниці до 18.00 години кожної першої неділі та з 14.00 години кожної третьої п`ятниці до 18.00 години кожної третьої неділі без присутності матері, зобов`язавши матір дитини ОСОБА_2 , передавати неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_1 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.
Заявник в обґрунтування вказує, що їх син проживає з матір`ю, між дитиною та батьком дійсно втрачений сталий емоційний зв`язок, однак це відбулося внаслідок перешкоджання відповідачкою участі батька у вихованні сина, що суперечить сімейним цінностям, які полягають у повазі один до одного та якнайкращому вихованні дитини, враховуючи саме її інтереси. 
Намагання позивача підтримувати зв`язок з сином не мали позитивного результату. Він звертався до служби у справах дітей Первозванівської сільської ради з заявою з приводу того, що позивачка постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, адресу свого фактичного проживання не повідомляє, не надає телефонний номер мобільного телефону сина, в минулому навчальному році подала заяву до класного керівника школи, де навчається син, про заборону батькові забирати дитину зі школи, тим самим постійно намагається усунути від спілкування з сином.
У березні 2023 року позивач написав відповідачці лист-прохання про порядок побачень з дитиною та передав їй особисто в руки, на що вона не відреагувала.
Пізніше він відправив поштою на адресу її реєстрації рекомендований з повідомленням лист, вона його отримала, але жодної відповіді, ані письмової, ні усної позивач не отримав.
У письмовій відповіді Первозванівської сільської ради зазначено, що вирішити способи участі батька у вихованні дитини не може у зв`язку із тим, що дитина і його мати не проживають за зареєстрованим місцем проживання, а також надано рекомендацію звернутись до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування дитини).
Таким чином відповідачка категорично не бажає називати адресу проживання дитини, чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, відтак він звернувся до правоохоронних органів із заявою про створення перешкод в реалізації законних прав.
Згідно ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, 08.06.2023 року, були внесені відомості до ЄРДР за ст. 356 КК України у кримінальному провадженні № 12023121130000596 про те, що ОСОБА_2 здійснює самоуправство, тобто самовільні та незаконні дії, всупереч установленому законом порядку дії щодо визначення місця проживання та порядок зустрічей з малолітнім сином заявника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання окремого доручення дізнавача Кропивницького РУП ст. лейтенанта поліції Ірини Дудіної, о/у ВКП Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції Артуром Чернівським був складений рапорт, в якому зазначено, що оперативним шляхом було встановлено місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
       Викладене свідчить про те, що відповідачка свідомо чинить перешкоди, щоб унеможливити позивачу спілкуватися з дитиною, брати участь у його вихованні, втраті контакту батька та сина.
Судове рішення
       Ухвалою Кіровського районного суду Кіровоградської області від 11.04.2024 року заяву ОСОБА_1  про забезпечення позовної заяви  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Управління з питань захисту прав дітей про визначення місця проживання дитини з батьком, задоволено частково.
Забезпечена позовна заява   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, а саме: визначено час спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за його місцем проживання: АДРЕСА_3 , щомісячно, кожної першої та третьої п`ятниці з 14.00 години до 18.00 години без присутності матері, зобов`язавши матір дитини ОСОБА_2 , передавати малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_1 , за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили лише за умови бажання самої дитини спілкуватися з нею та враховуючи стан здоров`я дитини.
Суд першої інстанції виснував, що з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову, з врахуванням звичок дитини, сталого графіку життя, факт того, що сторони мешкають в м. Кропивницькому, частково погодився з вимогами заяви. 
Апеляційна скарга
       Не погоджуючись з судовим рішенням, представником ОСОБА_2 адвокатом Осіповою Ю. подана апеляційна скарга, якою сторона просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2024 року та за наслідком розгляду відмовити в задоволення заяви про забезпечення позову.
       В обгрунтування скарги вказує, що при постановленні ухвали, судом не врахована низка обставин, які мають значення на спосіб забезпечення позову, негативно впливатиме на дитину. Зокрема, психологічний висновок за наслідком обстеження дитини, за яким хлопчик відчуває негативізм до батька. Позивач в період спільного проживання неодноразово застосовував фізичну силу до сина, карав жорстокими методами.
       Враховуючи що забезпечення позову по суті є вирішенням спірних правовідносин між сторонами, позивач в доказовість мав би надати відповідний висновок органу опіки та піклування.
Відзив
       У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін судову ухвалу.
       Вказує, що висновок суду є законним, ґрунтується на обставинах звернення, об`єктивних даних, застосоване національне законодавство, міжнародне та правові висновки Верховного Суду України. За своєю суттю забезпечення позову у даній справі є законним, скероване на захист інтересів батьків та дитини (а.с.106-108).
Рух справи
Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі; встановлено строк для подачі відзиву.
10 травня 2024 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 11 червня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.
Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.102,112-113).
На підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду від 11 червня 2024 року № 98 здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, за результатами якого членів колегії з розгляду даної справи суддів Дуковського О.Л. та ОСОБА_6 замінено суддями Голованем А.М. та Мурашком С.І.

Позиція учасників справи в суді апеляційної інстанції 
       
Відповідачка та її представник адвокат Осіпова Ю.Ю. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні. Позивач та його представник адвокат Горпинко С.М. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача, представника відповідача, позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступного. 

Позиція апеляційного суду

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Мотиви апеляційного суду 

Спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання дитини. Провадження у справі триває. Позивач заявив про забезпечення позову шляхом встановлення часу спілкування з малолітньою дитиною. 

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що за змістом позовної заяви син сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з відповідачем, яка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином. 

Позивач не може реалізувати свої батьківські права, спілкуватись з дитиною, оскільки відповідачка перешкоджає можливості бачитися та спілкуватися з дитиною.

У відповідності до положень частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим і його значення полягає в захисті законних інтересів позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Приймаючи рішення у справі, суд правильно визначився з обставинами та підставами звернення з заявою про забезпечення позову, згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди ретельно перевіряють відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини.

Підставою подання заяви про забезпечення позову стало те, що ОСОБА_1 вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду, оскільки відсутність спілкування з батьком, втрата психоемоційного зв`язку може спричинити небажання дитини спілкуватись з ним через деякий час, що явно зашкодить правам та інтересам дитини та батька.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач просив суд до набрання судовим рішенням у справі законної сили, забезпечити його позов, шляхом визначення місця та часу спілкування з сином. 

В обґрунтування обраного виду забезпечення позову вказує на необхідність забезпечення контакту з дитиною на час розгляду справи. 

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості батькові регулярно спілкуватися з дитиною.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з одним з батьків, а також про те, що зустрічі батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 127/3128/19, від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, від 25 серпня 2020 р. у справі № 466/2317/20.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати позивачеві спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування немає негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання сина.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування позивача з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку останньої, або обумовлювало її побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини сторін, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту з сином особисто з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з позивачем. 

З метою запобігання втрати емоційного контакту батька з сином, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважав за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову. 

В апеляційній скарзі відповідачка не навела обґрунтованих доводів про те, що зустрічі сина із батьком можуть призвести до негативних наслідків для стану дитини.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Суд першої інстанції здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати ОСОБА_1 , позовним вимогам, оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, належним чином обґрунтував необхідність вжиття таких заходів.

Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Загальний висновок

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не підлягає перерозподілу.
Постановою апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали спір по суті не розглядався та не вирішувалося питання щодо суті позовних вимог. Наведена постанова не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду. 
Питання розподілу судових витрат вирішує суд, який закінчує судовий розгляд у справі, тобто суд першої інстанції за наслідком розгляду позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375,381,382,383,384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_2  - відхилити.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 квітня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

С.І.Мурашко