Справа № 145/993/23
Провадження № 22-ц/801/1469/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Медвецький С. К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року	Справа № 145/993/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,
суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 145/993/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Копилової Л. В. у залі суду, повний текст якого складено 17 травня 2024 року, 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Позов мотивований тим, що відповідно до умов договору без номера від 11 вересня 2020 року відповідач, з урахуванням зміненого кредитного ліміту, отримала кредит у розмірі 30 000 грн, у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 10 березня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 37 227,99 грн, з яких: 29 990 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7 237,99 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Посилаючись на ці обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 227,99 грн та судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
виявивши безпідставне списання коштів відповідач своєчасно звернулася до правоохоронних органів;
позивачем не надано належних доказів про те, що відповідач будь-якими своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції;
списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за розпорядженням останньої, відтак вона не повинна нести відповідальність за такі операції.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
У червні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 червня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2024 року справу призначено до розгляду на 25 липня 2024 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи

 
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

 
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; 
на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку у разі втрати, викрадення платіжної картки;
відповідач розголосила власну конфіденційну банківську інформацію стороннім особам, відтак провина у завданих збитках лежить на останній.
Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом установлено, що 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «ПриватБанку».
У заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківського обслуговування.
Пунктом 1. 3 заяви визначена процентна ставка, відсотків річних 42 % - для карт «Універсальна» та 40,8 % - для карт «Універсальна Gold».
Згідно з пунктом 1.4 заяви повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту.
Відповідно до пункту 1.5 заяви процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84 % для карт «Універсальна»; 81,6 % - для карт «Універсальна Gold».
Пунктом 2.1.1.2.8 заяви встановлено розмір кредиту, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору, усі припущення, використані для обчислення процентної ставки зазначені у Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору.
Згідно з пунктом 2.1.1.3.1 заяви клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, у тому числі за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором.
Аналогічні умови кредитування (процентна ставка, порядок повернення кредиту) встановлені Паспортом споживчого кредиту, підписаним ОСОБА_1 11 вересня 2020 року.
На виконання умов договору ОСОБА_1 отримала кредитну картку «Універсальна», номер НОМЕР_1 , термін ді - 05/24.
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 оформленої на ім`я ОСОБА_1 старт карткового рахунку відбувся 11 вересня 2020 року, розмір кредитного ліміту періодично збільшувався та станом на 18 травня 2021 року встановлений у розмірі 30 000 грн.
З виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором вбачається рух коштів по указаній картці ОСОБА_1 .
Зокрема, 09 травня 2022 року з указаної картки списано суми 19 582 грн та 29 520 грн, як оплату за поповнення мобільного телефону у ФОП ОСОБА_2 у м. Криви-й Ріг. Указані операції були проведені через РOS-термінал та за допомогою мобільного телефону.
20 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення.
21 червня 2022 року внесено відомості до ЄРДР № 12022025080000115 за фактом вчинення кримінального проступку за попередньою правовою кваліфікацією за частиною першою статті 190 КК України щодо невстановленої особи, яка невідомим шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 з кредитної картки «ПриватБанк» у сумі 30 000 грн.
За результатами проведеної АТ КБ «ПриватБанк» перевірки транзакцій по карті НОМЕР_1 встановлено, що кошти перевели через термінали НОМЕР_2 (емітент АТ «ТАСКОМБАНК») та термінал ЕСМ 00037 (емітент «УКРГАЗБАНК») шляхом ручного введення номера картки, терміну дії, cvv-коду картки для інтернет платежів з використанням 3D-Security, тому заявки на повернення грошових коштів подати немає можливості.
За заявкою SIMMON (дані про мобільні пристрої та географічні координати їх роботи), установлено, що у період часу з 01 травня 2022 року до 11 травня 2022 року у Приват24 здійснюються входи з пристрою, типового для даного акаунту зазначеного, як M2006C3МG¦REDMI (imei НОМЕР_11). Типовими ір-адресами для даного акаунту у вказаний період є наступні: 151.82.156.160 та 151.44.46.237. Однак, у вказаний період часу були також здійснені входи з нетипових для даного акаунту пристроїв, зазначеного як SMARTPHONE (fingerprint: НОМЕР_12) та ZTE BLADE L9¦ZTE (imei: НОМЕР_3 ), при цьому входи здійснювалися з ір-адрес НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 та 128.124.68.52, геопозиція входів на даному пристрої відключена.
Установити яким чином було підтвердження входу в П24 клієнта ОСОБА_1 , з нетипового пристрою неможливо. Змін в П24 клієнта ОСОБА_1 не встановлено.
Додатково встановлено 09 травня 2022 року о 08:00:41 зміну фінансового номеру телефону з НОМЕР_7 на НОМЕР_8 .
Під час перевірки отримано дані про те, що у період 2023 - 2024 років номер телефону НОМЕР_8 не поповнювався клієнтами банку.
Перевіркою номеру телефону НОМЕР_8 встановлено, що він не належить жодному з клієнтів банку, у зв`язку з чим його внесено до списку обмежень.
Зняття з картки НОМЕР_9 АТ «ТАСКОМБАНК» в банкоматній мережі ПриватБанку не відбулось.
Шахрайська карта НОМЕР_9 внесена в список скомпроментованих карт.
Шахрайський телефон НОМЕР_8 внесено в список телефонів шахраїв.
Банк виснував, що несанкціоновані транзакції були здійснені в результаті розголошення клієнтом конфіденційної інформації.
Згідно розрахунку заборгованість відповідача за указаним кредитним договором станом на 10 березня 2023 року становить 37 227,99 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 29 990 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 7 237,99 грн. 
Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з правовідносин стосовно стягнення заборгованості за договором кредиту та ціна позову складає 37 227,99 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає. 
Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачкою, що пов`язані з отриманням нею кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частиною першою статті 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Відтак користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі N 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі N 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі N 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі N 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі N 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі N 176/1445/22 та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц зроблено висновок, що:
«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. 
У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Ураховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) зроблено висновок, що: 
«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зроблено висновок, що:
«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Наданими позивачем доказами підтверджено факт укладення кредитного договору, підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг та отримання відповідачем кредитних коштів (кредиту) у визначеному договором розмірі.
Указане відповідач визнала та не заперечила, тому, з огляду на положення статті 81 ЦПК України, апеляційний суд вважає указані обставини встановленими.
Відтак наявні підстави вважати, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що у період часу з 07 травня 2022 року по 11 травня 2022 року невідома особа шахрайським шляхом зняла з її кредитної картки «ПриватБанк» грошові кошти на загальну суму 30 000 грн.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 у період з 05 березня 2022 року по 19 червня 2022 року перебувала за межами території України (закордонний паспорт відповідачки серії НОМЕР_10 ).
20 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області з заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення.
21 червня 2022 року внесено відомості до ЄРДР № 12022025080000115 за фактом вчинення кримінального проступку за попередньою правовою кваліфікацією за частиною першою статті 190 КК України щодо невстановленої особи, яка невідомим шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 з кредитної картки «ПриватБанк» у сумі 30 000 грн.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що 09 травня 2022 року з банківської картки ОСОБА_1 списано грошові кошти у сумі 19 582 грн та 29 520 грн, як оплату за поповнення мобільного телефону у ФОП ОСОБА_2 у м. Кривий Ріг. Указані операції проведені через POS-термінал та за допомогою мобільного телефону.
За результатами проведеної АТ КБ «ПриватБанк» перевірки транзакцій по карті НОМЕР_1 встановлено, що кошти перевели через термінали НОМЕР_2 (емітент АТ «ТАСКОМБАНК») та термінал ЕСМ 00037 (емітент «УКРГАЗБАНК») шляхом ручного введення номера картки, терміну дії, cvv-коду картки для інтернет платежів з використанням 3D-Security, тому заявки на повернення грошових коштів подати немає можливості.
Крім того, установлено, що у період часу з 01 травня 2022 року до 11 травня 2022 року у Приват24 здійснювалися входи з нетипових для даного акаунту пристроїв, зазначених як SMARTPHONE (fingerprint: НОМЕР_12) та ZTE BLADE L9¦ZTE (imei: НОМЕР_3 ), геопозиція входів на даних пристроях відключена. Установити яким чином було підтвердження входу в П24 клієнта ОСОБА_1 , з нетипового пристрою неможливо. 
Додатково встановлено 09 травня 2022 року о 08:00:41 зміну фінансового номеру телефону з НОМЕР_7 на НОМЕР_8 .
Перевіркою номеру телефону НОМЕР_8 встановлено, що він не належить жодному з клієнтів банку, у зв`язку з чим його внесено до списку обмежень.
Шахрайський телефон НОМЕР_8 внесено в список телефонів шахраїв.
Банк указав, що несанкціоновані транзакції були здійснені у результаті розголошення клієнтом конфіденційної інформації.
Разом з тим, банком не доведено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема знімати кредитні кошти.
З матеріалів справи слідує, що відповідач, одразу після повернення на територію України, звернулась до правоохоронних органів з письмовою заявою щодо викрадення грошових коштів.
Такі дії відповідача указують на те, що нею вживались необхідні заходи на усунення несприятливих для сторін наслідків.
Установивши, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними та допустимими доказами обставини, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції у період з 01 травня 2022 року до 11 травня 2022 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів на загальну суму за тілом кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав їх задоволення.
Оскільки не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на перерахування коштів у період з 01 травня 2022 року до 11 травня 2022 року, то і проценти як плата за користування цими коштами у розмірі 7 237,99 грн не повинні стягуватися, з огляду на те, що відповідач кредитними коштами не користувалася.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив спірні правовідносини, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, унаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не беруться. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року залишити без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Суддя-доповідач                           Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ 

судді:                                               Світлана КОПАНИЧУК

Віктор РИБЧИНСЬКИЙ