ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року 
м. Київ

cправа №  906/291/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Жайворонок Т.Є., Малашенкової Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження
касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича
на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 (головуючий суддя: Петухов М.Г., судді: Гудак А.В., Мельник О.В.)
у справі за позовом фізичної особи - підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича (далі - Підприємець)
до акціонерного товариства «Житомиробленерго» (далі - АТ «Житомиробленерго»)
про скасування рішення.

1.   ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
Підприємець звернувся до суду з позовом до АТ «Житомиробленерго» про скасування рішення відповідача з розгляду акта від 26.09.2021 № 01543-21 про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ) споживачем, яке (рішення) оформлене протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення ПРРЕЕ від 23.02.2022 № 1/02-22.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням господарського суду Житомирської області від 02.02.2023 у справі  № 906/291/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням господарського суду Житомирської області від 20.02.2023 у справі № 906/291/22, зокрема, стягнуто з Підприємця на користь АТ «Житомиробленерго» 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.05.2023 апеляційну скаргу Підприємця на рішення господарського суду Житомирської області від 02.02.2023 у справі № 906/291/22 залишено без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 02.02.2023 - без змін.
На примусове виконання додаткового рішення 15.06.2023 господарським судом видано наказ.
Від представника Підприємця 11.12.2023 надійшла заява про перегляд судового рішення у справі за нововиявленими обставинами, у якій останній просив скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 02.02.2023 у справі № 906/291/22 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Ухвалою господарського суду Житомирської області від 01.02.2024 у задоволенні заяви Підприємця про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами відмовлено, а рішення господарського суду Житомирської області від 02.02.2023 у справі № 906/291/22 залишено в силі.
Від представника АТ «Житомиробленерго» 05.02.2024 надійшла заява про стягнення з позивача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковою ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.04.2024 у справі №906/291/22 (повний текст якої складений 16.04.2024) заяву АТ «Житомиробленерго» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 05.02.2024 задоволено частково: стягнуто з Підприємця на користь АТ «Житомиробленерго» 13   000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; в іншій частині заяви відмовлено. При цьому в резолютивній частині додаткової ухвали зазначено, що остання може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткової ухвали. 
Від представника Підприємця (адвоката Янчука М.О.) 30.04.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 30.04.2024) надійшла апеляційна скарга на додаткову ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.04.2024 зі справи № 906/291/22.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.05.2024 зі справи апеляційну скаргу представника Підприємця (адвоката Янчука М.О.) на додаткову ухвалу від 11.04.2024 залишено без руху, з огляду на те, що скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження додаткової ухвали суду та не порушувалося питання про його поновлення. Скаржнику надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання мотивованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024 зі справи відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Підприємця на додаткову ухвалу суду першої інстанції від 11.04.2024 зі справи на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.
Оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження судового акта попередньої інстанції, мотивовано тим, що: від представника скаржника (адвоката Янчука М.О.) надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій заявник вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено: «Додаткова ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткової ухвали»; за доводами скаржника, з цього строку, який визначив суд (як строк на оскарження додаткового рішення), виходила сторона скаржника, у зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження додаткової ухвали суду першої інстанції; водночас строк на апеляційне оскарження визначається нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а суд лише вказує строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження, а не встановлює його (строк); інтереси Підприємця представляв адвокат Янчук М.О., який надає позивачу професійну правничу допомогу та зобов`язаний враховувати строки на оскарження судових рішень, встановлені саме процесуальним законодавством. Отже, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження додаткової ухвали суду першої інстанції у справі є неповажними, виникли з суб`єктивних причин внаслідок дій самого скаржника. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі Підприємець, з посиланням на порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
2.   АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції приписів статей 118, 119, 256, 261 ГПК України та необґрунтованість висновку суду попередньої інстанції про те, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними. 
Доводи інших учасників справи
АТ «Житомиробленерго» у відзиві на касаційну скаргу просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, з посиланням на її законність та обґрунтованість.
3. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 906/291/22 на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.
Таким чином, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме приписів статей 118, 119, 256, 261 ГПК України, на порушення яких судом апеляційної інстанції вказує скаржник.
Дослідивши доводи касаційної скарги та перевіривши дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд нагадує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява № 8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38). 
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
При цьому реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судових рішень ставиться в залежність від положень процесуального закону - ГПК України, який регламентує порядок здійснення господарського судочинства.
Так, строк на апеляційне оскарження судових рішень встановлений статтею 256 ГПК України.
Відповідно до частини першої статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Верховний Суд висновує, що згідно з процесуальним законодавством (статтею 256 ГПК України) строк на апеляційне оскарження є строком, встановленим законом. 
За змістом статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Положення ГПК України не визначають вичерпного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.
Отже, строк на апеляційне оскарження може бути поновлений за обґрунтованою заявою учасника провадження і лише з поважних причин, визнаних такими судом. У кожному конкретному випадку суд встановлює на підставі належних, допустимих та достовірних доказів поважність причин пропуску скаржником строку та ухвалює рішення щодо його поновлення чи відмову у його поновленні. Таким чином, саме на скаржника покладено обов`язок довести суду наявність поважних причин пропуску строку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Відмовляючи у відкриті апеляційного провадження у справі та визнаючи наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що: від представника скаржника (адвоката Янчука М.О.) надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій заявник вказує, що в оскаржуваній ним ухвалі зазначено: «Додаткова ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткової ухвали»; за доводами скаржника, з цього строку, який визначив суд (як строк на оскарження додаткового рішення), виходила сторона скаржника, у зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження додаткової ухвали суду першої інстанції; водночас строк на апеляційне оскарження визначається нормами ГПК України, а суд лише вказує строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження, а не встановлює його; інтереси Підприємця представляв адвокат Янчук М.О., який надає позивачу професійну правничу допомогу та зобов`язаний враховувати строки на оскарження судових рішень, встановлені саме процесуальним законодавством. Отже, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження додаткової ухвали суду першої інстанції у справі є неповажними, виникли з суб`єктивних причин внаслідок дій самого скаржника. 
Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 906/291/22, Підприємець посилається на порушення судом апеляційної інстанції приписів статей 118, 119, 256, 261 ГПК України та необґрунтованість висновку суду попередньої інстанції про те, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними.
Стосовно наведеного Верховний Суд зазначає, що діюче законодавство передбачає щонайменше один перегляд додаткового рішення (ухвали), що передбачено статтею 244 ГПК України.
За доводами скаржника, суд першої інстанції в додатковій ухвалі від 11.04.2024 визначив строк на оскарження додаткової ухвали - двадцять днів з дня складення повного тексту додаткової ухвали, в межах якого і була подана апеляційна скарга.
Верховним Судом під час касаційного перегляду перевірено відповідність змісту резолютивної частини додаткової ухвали (в апеляційному перегляді якої скаржнику було відмовлено оскаржуваною ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024) процесуальному законодавству.
Суд зазначає про помилковість доводу скаржника щодо визначення йому судом строку на апеляційне оскарження додаткової ухвали, оскільки строк на апеляційне оскарження визначається не судом, як помилково вважає скаржник, а встановлений законом (статтею 256 ГПК України), у свою чергу суд, в силу приписів статті 234 ГПК України, у резолютивній частині судового акта зазначає (а не призначає) встановлений законом строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження. 
Таким чином, з огляду на допущену саме судом першої інстанції технічну описку (двадцять днів замість встановлених законом десяти днів з дня складення повного тексту додаткової ухвали) у зазначенні в резолютивній частині додаткової ухвали встановленого законом строку на апеляційне оскарження, яка (описка) в подальшому не була виправлена судом першої інстанції, то  відповідні обставини, з огляду на необхідність забезпечення судами дотримання принципу правової визначеності, не можуть не братися до уваги у вирішенні судом апеляційної інстанції питання про поважність/неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що не було враховано судом апеляційної інстанції. У зв`язку з наведеним, висновок апеляційного господарського суду про те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними, є передчасним.
Враховуючи викладене вище, з метою недопущення порушення права Підприємця  на доступ до правосуддя, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи скаржника про порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали знайшли своє часткове підтвердження. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Частиною третьою статті 304 ГПК України унормовано, що касаційні скарги на ухвали суду апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на постанови суду апеляційної інстанції.
За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення, зокрема, суду апеляційної інстанції та передати справу для продовження розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Згідно із частиною четвертою статті 304 ГПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.
Зважаючи на допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги (з урахуванням наведених у ній доводів) та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання щодо відкриття/відмови у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Підприємця на додаткову ухвалу суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат
Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Мещерякова Сергія Миколайовича задовольнити частково.
2. Ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2024  у справі № 906/291/22  скасувати.
3. Справу № 906/291/22 передати для продовження розгляду до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                           І.   Колос

Суддя                                                                                        Т. Жайворонок

Суддя                                                                                          Т. Малашенкова