УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/6163/23 Головуючий у 1-й інст. КоцюбаО.М. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №285/6163/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою через адвоката Рудзея Юрія Володимировича,
на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Коцюби О.М. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Рудзея Ю.В. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить: змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2010 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі  частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили; починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2010 року.
Позов обґрунтований тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі до 18 травня 2010 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Дитина проживає з матір`ю та перебуває на утриманні останньої. У справі №2-984/2010 рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 квітня 2010 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 510 грн до повноліття сина. У подальшому розмір стягнення аліментів приводився у відповідність до показника 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Наразі відповідач проходить військову службу в ЗСУ та отримує грошове забезпечення, яке не є співмірним із сумою аліментів на утримання дитини. Розмір присуджених до стягнення аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітнього сина ОСОБА_4 . На даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні сина. Крім того, дитина потребує постійного медичного спостереження та лікування, у зв`язку з чим виникла необхідність у зміні розміру аліментів. 

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2024 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину зупинено на час перебування ОСОБА_2 в складі ЗСУ або до закінчення особливого періоду на підставі пункту 2 частини першої ст.251 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною вище ухвалою суду першої інстанції, якою зупинено провадження у справі, позивач ОСОБА_1 через адвоката - представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що процесуальний закон пов`язує обов`язок зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Обставини перебування сторони у складі ЗСУ або інших формувань, що переведені на воєнний стан, мають підтверджуватися належними та допустимими доказами. При зверненні з клопотанням про зупинення провадження у цій справі відповідач надав лише копію довідки, в якій вказано, що він перебуває на військовій службі. Однак, відсутні відомості про те, що військова частина переведена на воєнний стан, а відповідач виконує бойові завдання у зоні бойових дій та не перебуває у зоні постійної дислокації військової частини. Надана відповідачем довідка беззаперечно не підтверджує наявність підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п.2 частини першої ст.251 ЦПК України. Крім того, відповідач приймав участь у розгляді справи, зокрема, подав відзив на позовну заяву. 

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2024 року №1106 (форма 5) солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призивом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 з 31 січня 2024 року (а.с.78).

Відповідно до пункту 2 частини першої ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено правову позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 виснувано, що: «22 серпня 2022 року позивач ОСОБА 4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР 1, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР 1 від 08 серпня 2022 року №2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої ст.251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА 4 про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено: «Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА 4 про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 частини першої ст.251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань у зоні бойових дій.

Разом із тим у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що не отримує винагороду за вихід на бойові завдання. 

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі його дію не припинено.

Згідно з ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Натомість, довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 06 лютого 2024 року №1106 (форма 5) лише констатований факт, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 31 січня 2024 року.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи п.2 частини першої ст.251 ЦПК України, не вказав, у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження відповідача на військовій службі, виходячи із заявлених ОСОБА_6 підстав зупинення провадження, а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування. 

Апеляційний суд також приймає до уваги, що необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до безпідставного позбавлення дитини на значний час матеріальної допомоги від батька, оскільки позовна вимога стосується саме зміни розміру аліментів до того розміру, який дозволяє забезпечити гармонійний розвиток сина. Крім того, не останнє місце займає затягування строків розгляду справи й перебування учасників справи в стані невизначеності, що може призвести до порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який покладає на національні суди обов`язок здійснювати швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Як вже зазначалося вище, виходячи із найвищих інтересів дитини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зупинив провадження у справі.

Ухвала суду в частині зупинення провадження у справі перешкоджає її подальшому розгляду та відповідно до положень ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Рудзея Юрія Володимировича, задовольнити.
Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: